номер провадження справи 9/142/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 Справа № 908/2278/20

м.Запоріжжя

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив», (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 57/3)

до відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3)

про стягнення суми 325404,67 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Вінокуров В.О. (дов. № 13/08-18/С від 13.08.2018);

від відповідача: Завгородній Р.В. (дов. № 2817 від 02.09.2019)

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через систему«Електронний суд`надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» про стягнення з відповідача: Державного підприємстваНаціональна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» суми 315300,00 грн. основного боргу, суми 4224,30 грн. інфляційних втрат, суми 5880,37 грн. -3% річних, всього - загальної суми 325404,67 грн.

Ухвалою суду від 14.09.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2278/20 (номер провадження 9/142/20), вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 13.10.2020. У судовому засіданні 13.10.2020 оголошено перерву до 12.11.2020.

12.11.2020 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які підтримані позивачем та мотивовані наступним. Відповідно до умов Договору № 445(3)19УК/53-121-11-19-08570 від 30.09.2019 (дата підписання договору з боку Відповідача), укладеного сторонами за результатами проведеної ВП ЗАЕС закупівлі відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» (номер закупівлі в електронній системі закупівель UA-2019-08-23-000378-b) позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 315300,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № Х043142 від 26.11.2019 на суму 221100,00 грн. та № Х046947 від 23.12.2019 на суму 94200,00 грн., які підписані уповноваженим представником відповідача. Разом із товаром відповідач отримав від позивача повний пакет супровідних документів (зокрема рахунок-фактуру та документи, які підтверджують якість товару), застереження про що містяться у видаткових накладних. На підставі вказаних поставок позивачем зареєстровано податкову накладну № 3380 від 26.11.2019 (до вказаної податкової накладної також було зареєстровано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 859 від 16.12.2019) та податкову накладну № 3465 від 23.12.2019. Строк оплати товару за вказаними видатковими накладними, в силу положень п. 3.2. Договору, сплинув 10.01.2020 та 06.02.2020 відповідно, проте товар не був оплачений, внаслідок чого заборгованість відповідача склала 315 300,00 грн. Позивач звертався до відповідача з Претензією за вих. № 445/П від 27.08.2020, у якій вимагав у триденний строк з моменту пред`явлення претензії погасити борг. Претензія була направлена відповідачу у формі електронного документа, скріпленого ЕЦП директора позивача, на офіційні адреси електронної пошти ДП «НАЕК «Енергоатом» () та ВП «ЗАЕС» (). Відповідач вимоги щодо оплати товару не виконав. У зв`язку із простроченням відповідачем виконання зобов`язання позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано суму 5 880,37 грн. 3% річних та суму 4 224,30 грн. інфляційних втрат, розрахунки яких додано до позовної заяви. В позовній заяві позивач просив суд при прийнятті рішення у справі за цим позовом, зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних, розрахованих відповідно до положень ст. 625 ЦК, до моменту виконання такого рішення відповідачем з вказівкою на правила розрахунку остаточної суми таких платежів щодо основного боргу. Позов обґрунтовано ст.ст. 526, 625, 626, 692 Цивільного кодексу України, ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України та умовами договору поставки товару № 445(3)19УК/53-121-11-19-08570 від 30.09.2019. В позовній заяві заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача 4881,07 грн. судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, визначеному за результатами розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України (орієнтовний розрахунок витрат, вказаний у позовній заяві 10000,00 грн.).

Від відповідача 13.10.2020 надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. Відповідач, зокрема, зазначив, що пунктом 1.3 Договору поставки товару №445(3)19УК від 16.09.2019 був визначений строк поставки товару: жовтень - листопад 2019 року. Відповідно до пункту 3.2 Договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 45-ти календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позивача. Відносно оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ, Договором визначена окрема додаткова умова - після отримання ВП ЗАЕС від відповідача податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку. У пункті 4.4 Договору ВП ЗАЕС та Позивач узгодили порядок надання Постачальником податкової накладної - шляхом направлення на визначені електронні адреси (pdv1 @atom.qov.uaта ). В рамках Договору відповідно до рахунку № Х0040112 від 03.09.2019 позивачем на умовах визначених пунктом 4.1 Договору були здійснені наступні поставки товару: 27.11.2019 згідно з прибутковим ордером № 3/375/58 Вантажоодержувачем оприбуткований товар, поставлений відповідно до видаткової накладної № Х043142 від 26.11.2019 на суму 221100,00 грн. (в тому числі ПДВ 36 850,00 грн.); 24.12.2019 згідно з прибутковим ордером № 3/375/68 Вантажоодержувачем оприбуткований товар, поставлений відповідно до видаткової накладної № Х046947 від 23.12.2019 на суму 94 200,00 грн. (в тому числі ПДВ 15 700,00 грн.). Загальна сума поставок Позивачем товару у рамках Договору склала 315300,00 грн. При цьому, поставка товару на суму 94 200,00 грн. позивачем була здійснена із порушенням строків, визначених пунктом 1.3 Договору. Викладені у позовній вимоги відповідач вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Договором (пунктом 3.2) визначені умови виникнення зобов`язань відповідача щодо оплати поставленого товару окремо: в частині вартості товару без врахування суми ПДВ; в частині вартості товару у розмірі суми ПДВ. Моментом поставки товару за договором (згідно з пунктом 4.1 Договору: відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010, на умовах: DDP - м. Енергодар. Вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство», вул.Промислова, 133, (склад), м. Енергодар, Запорізької області) є 24.12.2019. Відповідно, обов`язок із сплати Відповідачем вартості товару без врахування ПДВ виник з 08.02.2020. Відповідно до умов договору, обов`язок відповідача сплатити вартість товару у розмірі суми ПДВ виникає протягом 45-ти календарних днів з моменту поставки товару після отримання відповідачем від Позивача у спосіб, визначений пунктом 4.4 Договору, податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН у встановленому ПК України порядку. Позивачем у визначений пунктом 4.4 Договору спосіб 03.02.2020 були надані податкові накладні на суму ПДВ 52 550,00 грн. Обов`язок щодо сплати вартості поставленого Позивачу товару у розмірі суми ПДВ на суму 52 550,00 грн. у відповідача виник з 08.02.2020. Таким чином, позивачем неправильно визначені строки виникнення зобов`язань відповідача щодо оплати поставленого за Договором товару. Внаслідок застосування невірних дат виникнення зобов`язань із сплати вартості товару, неправильно визначено кількість днів прострочення виконання зобов`язання та, відповідно, неправильно розраховані суми 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, у розрахунку нарахованих інфляційних втрат Позивачем не враховано індекс інфляції за серпень 2020 року у розмірі 99,8 %. Пунктом 9.2 Договору встановлено, що досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим. 28.08.2020 на електронну поштову скриньку Відповідача отриманий лист Позивача № 445/П від 27.08.2020, визначений ним як претензія, стосовно розрахунків за Договором. Проте, наявність на листі (претензії) № 445/П від 27.08.2020 належним чином накладеного електронного цифрового підпису або кваліфікованого електронного підпису при перевірці через онлайн сервіс перевірки кваліфікованого електронного підпису чи печатки для електронних документів на сайті Центрального засвідчувального органу (https://czo.gov.ua/verify), не підтверджено. Тобто лист (претензія) не був підписаний повноважною особою позивача або його представником та не підлягав розгляду як претензія, про що позивач був повідомлений листом № 28-23/20540 від 23.09.2020. Претензії позивача, які відповідають вимогам статті 222 ГК України, відповідачем не отримувались. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідач вказав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, зазначений у наданому позивачем розрахунку, є неспівмірним зі складністю справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Позивач у відповіді на відзив, яка надійшла до суду 23.10.2020 через систему «Електронний суд», зазначив, що твердження відповідача щодо строку оплати товару за договором є безпідставними, необґрунтованими та помилковими. Пункт 3.2. Договору визначає конкретний строк оплати поставленого товару: 45 календарних днів з моменту поставки. Стосовно оплати вартості ПДВ, то вказаним пунктом визначено, що така оплата можлива після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК України випадках та порядку. При цьому, в п.3.2., який визначає порядок оплати, жодним чином не вказано, що отримання податкової накладної має здійснюватися шляхом її надсилання засобами електронної пошти сторін, а наголошено, що прядок оформлення та реєстрації податкових накладних має відбуватись у встановлених ПК України випадках та порядку. Позивач реєстрував податкові накладні на відвантажений товар за першою подією-фактом відвантаження в день такого відвантаження, що відповідачем незаперечується. В електронному кабінеті платника податків, розміщеному на офіційному веб-порталі Державної податкової служби України (доступ за посиланням:https://cabinet.tax.gov.ua/) кожен платник податків має змогу відслідковувати врежимі реального часу всі зареєстровані на його користь податкові накладні. Відтак, з моменту реєстрації позивачем податкових накладних, відповідач має змогу їх відслідковувати та встановлювати факт їх реєстрації. Тому, з моменту реєстрації податкових накладних в ЄРПН відповідач є належним чином повідомленим про факт такої реєстрації саме в порядку інформаційної взаємодії з ЄРПН, як це встановлено чинним законодавством і вимагається в п. 3.2. Договору. Що ж до посилання Відповідача на п. 4.4. Договору (який, до речі, міститься в розділі 4 Договору «Порядок і строки поставки», на відміну від п. 3.2., який міститься в розділі 3 Договору «Умови і порядок оплати»), то в цьому пункті сторони дійсно домовились про дублювання податкових накладних на адресу електронної пошти Відповідача, проте даний пункт жодним чином не ставить у залежність від такого дублювання зобов`язання Відповідача щодо оплати товару, передбачені іншим розділом Договору. Тому строк оплати товару визначається виключно п. 3.2. Договору і складає 45 календарних днів з дати поставки. Оплата як вартості товару без ПДВ, так і вартості товару в розмірі ПДВ є однаковим і має відраховуватись від дати поставки. Твердження Відповідача про те, що датою поставки товару є дата саме останньої видаткової накладної на товар, є помилковою та необґрунтованою, оскільки жодним положенням договору не визначено обов`язку Позивача здійснити поставки всього обсягу товару одномоментно за однією видатковою накладною чи заборони позивачу здійснювати поставку товару партіями. Факт вручення кожної партії товару підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними (в т.ч. відповідачем, що підтверджує його згоду з фактом вручення саме партії товару). Отже, стосовно кожної поставки товару строк оплати має відраховуватись від дати здійснення такої поставки, підтвердженої відповідними документами. Відповідач у відзиві заявляє про застосування позивачем невірних дат для проведення розрахунку. В той же час, власного контррозрахунку на підтвердження чи спростування здійснених позивачем нарахувань, відповідач не надав. Позивач зі свого боку надав суду свої доводи та міркування стосовно правильності застосованих ним строків для здійснення нарахувань інфляційних втрат і 3% річних. Факт скріплення Претензії від 27.08.2020, направленої на офіційну електронну адресу відповідача, кваліфікованим електронним підписом директора позивача Жолобіцького В.І. підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису, сформованим на відповідному офіційному сервісі Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України (доступ за посиланням: https://czo.gov.ua/verify). Таким чином, претензія відповідачу була відправлена з ЕЦП директора позивача, а відтак в силу положень Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» (від 22.05.2003 № 851-IV) та «Про електронні довірчі послуги» (від 05.10.2017 № 2155-VIII) була належним чином підписаною та пред`явленою.

Позивач зазначив, що з 01.09.2020 позивач як підприємство на підставі наказу №1/08/2020-орг від 31.08.2020 припинив роботу свого офісу та обмежив господарську діяльність у зв`язку з введенням карантину та виявленням фактів зараження на COVID-19 серед співробітників позивача. У зв`язку з припиненням роботи офісу ускладнився процес документообігу в середині підприємства, зокрема отримання поштових відправлень та їх передачі відповідальним працівникам позивача та, зокрема, представнику позивача в суді.

Відтак, через запроваджений карантин позивач не мав можливості вчасно, протягом 5 днів, підготувати обґрунтовану відповідь на відзив у цій справі, тому позивач просив суд визнати пропуск строку на подання відповіді на відзив поважним, продовжити строк на надання відповіді на відзив до 23.10.2020.

Судом визнано причину пропуску строку для подання відповіді на відзив поважною, відповідь на відзив прийнято судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.11.2020 зазначив, що направив засобами поштового зв`язку на адресу суду та позивача письмове заперечення в порядку ст. 167 ГПК України.

Станом на час проведення судового засідання 12.11.2020 заперечення до суду не надходило. Судом надано можливість відповідачу викласти свої заперечення усно.

Представник відповідача в усній формі зазначив, зокрема, про наступне. Позивач у відповіді приводить положення пункту 3.2 договору поставки товару, при цьому, трактує положення помилково, на власний розсуд. Порядок надання Позивачем Відповідачу податкової накладної був узгоджені сторонами у пункті 4.4 Договору. Обов`язок Відповідача сплатити вартість поставленого товару у розмірі суми ПДВ виникає тільки після направлення Позивачем на електроні адреси податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН згідно з вимогами Податкового кодексу України. Договір не містить заборон щодо поставки товару частинами (партіями) і це є правом позивача. Проте, реалізація такого права позивачем ніяк не впливає на визначений умовами Договору момент виникнення обов`язку відповідача оплатити поставлений товар - протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару в кількості та за якістю, визначеними пунктом 1.1 Договору та на умовах, визначених пунктом 4.1 Договору. В рамках Договору Позивачем товар в кількості, за якістю та на умовах, визначених Договором, поставлений 24.12.2019. Відповідно, обов`язок сплатити вартість поставленого товару без врахування суми ПДВ у Відповідача виник з 08.02.2020. 27.08.2020 на електронну адресу відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» надійшов лист із вкладенням двох файлів. Файл з розширенням .pdf містив лист (претензію) № 445/П від 27.08.2020. При спробі перевірки наявності на отриманому листі належним чином електронного цифрового підпису чи печатки для електронних документів на сайті Центрального засвідчувального органу, системою було видане повідомлення «Виникла помилка при перевірці файлів. Невірний підпис».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки товару №445(3)19УК/53-121-11-19-08570 від 16.09.2019 (дата підписання договору відповідачем 30.09.2019) (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, найменування, характеристик, кількість та ціна якого визначені у п. 1.1 Договору,

Строк поставки товару: жовтень - листопад 2019р. (п.1.3).

Відповідно до п. 3.1 Договору вартість товару за договором складає 262750,00 грн., крім того ПДВ 20% - 52550,00 грн., разом 315300,00 грн.

Поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010, на умовах: DDР - м. Енергодар. Вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство», вул. Промислова, 133, (склад), м. Енергодар, Запорізької області. Поставка відбувається в строк зазначений в п. 1.3 Договору. Товар, що поставляється повинен супроводжуватись наступними документами: а) видаткова накладна - 3 примірника; б) сертифікат якості, або сертифікат відповідності, або паспорт виробника (на українській або російській мові); в) рахунок-фактура (п.п. 4.1-4.3).

Згідно з п.9.2. Договору досудовий порядок врегулювання спору між сторонами є обов`язковим.

Відповідно до п. 11.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з моменту підписання.

Позивач виставив рахунок № Х0040112 від 03.09.2019 на оплату товару на суму 315300,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу (ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом») на загальну суму 315300, 00 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № Х043142 від 26.11.2019 на суму 221 100,00 грн. з ПДВ, ПДВ - 36850,00 грн.

- № Х046947 від 23.12.2019 на суму 94 200,00 грн. з ПДВ, ПДВ - 15700,00 грн.

Зазначені видаткові накладні містять підпис представника Покупця та скріплені печаткою ВП «Запорізька АЕС», що свідчить про прийняття товару відповідачем. В накладних вказано, що їх підписанням Покупець підтверджує той факт, що разом з товаром отримав від Продавця повний пакет документів (зокрема, рахунок-фактуру, документ, що посвідчує якість товару).

Також позивачем оформлено податкові накладні № 3380 від 26.11.2019 та № 3465 від 23.12.2019 та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними квитанціями №1, які містяться в матеріалах справи.

Позивач звертався до відповідача з Претензією за вих. № 445/П від 27.08.2020, у якій вимагав у триденний строк з моменту пред`явлення претензії погасити заборгованість за Договором у розмірі 315300,00 грн. Претензія була направлена відповідачу у формі електронного документа, скріпленого ЕЦП директора позивача, на офіційну адресу електронної пошти відповідача, що підтверджуються звітними повідомленнями про відправлення та доставку електронного листа.

У відповіді вих. № 28-23/20540 від 23.09.2020 на електронний лист № 445/П від 27.08.2020 відповідачем було зазначено, що лист (претензія) не підписаний повноважною особою заявника або його представником, оскільки він не містить належним чином накладеного електронного цифрового підпису.

Відповідач вимоги щодо оплати товару не виконав. У зв`язку із цим позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі, та просить стягнути з відповідача суму 315300,00 грн. основного боргу, суму 4224,30 грн. інфляційних втрат та суму 5880,37 грн. -3% річних.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором абозаконом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ч. 1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В пункті 3.2 укладеного сторонами Договору визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковими накладними №Х043142 від 26.11.2019 та № Х046947 від 23.12.2019 на загальну суму 315300,00 грн. не заперечив.

Доводи відповідача про неправильне визначення позивачем строку виконання Покупцем зобов`язання з оплати товару та про розмежування строку оплати вартості товару без ПДВ та сплати суми ПДВ є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Порядок здійснення оплати за товар сторонами узгоджено в розділі 3 договору, а саме в п. 3.2, яким передбачено, що розрахунок за поставлений товар, здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстрочкою 45 календарних днів з моменту поставки.

Як встановлено судом вище, поставку обумовленого договором товару позивачем було здійснено партіями за двома видатковими накладними: від 26.11.2019 (на суму 221100,00 грн.) та від 23.12.2019 (на суму 94200,00 грн.), що не суперечить умовам договору. Умов щодо поставки всього обсягу товару єдиною партією, а також про виникнення обов`язку з оплати товару протягом 45 календарних днів з моменту остаточної поставки всього обсягу обумовленого товару договір не містить.

Факт отримання кожної партії товару підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. Отже, строк оплати стосовно кожної партії поставки товару має відраховуватись від дати здійснення такої поставки.

За змістом п. 4.4. Договору визначено, що Постачальник зобов`язаний надати Покупцю податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси Покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає Покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

Згідно з наданими позивачем доказами, ним були оформлені податкові накладні №3380 від 26.11.2019 та № 3465 від 23.12.2019, зареєстровані в ЄРПН та надані відповідачу, що останнім не заперечується.

Зазначення у п. 3.2 Договору, що оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її Покупцю, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 45 календарних днів з дати поставки товару.

Враховуючи викладене, граничний термін виконання Покупцем зобов`язання з оплати товару, отриманого за видатковою накладною № Х043142 від 26.11.2019 на суму 221 100,00 грн. настав 10.01.2020, за видатковою накладною № Х046947 від 23.12.2019 на суму 94 200,00 грн. - 06.02.2020.

В пункті 9.2. Договору, на який посилається відповідач, передбачено, що досудовий порядок врегулювання спору між сторонами є обов`язковим.

Посилання відповідача на те, що претензія № 445/П від 27.08.2020 з вимогою щодо оплати заборгованості за поставлений товар, направлена позивачем в формі електронного документа на електронні адреси відповідача, не містила електронного цифрового підпису уповноваженої особи позивача спростовується наданими позивачем доказами (протокол створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису, сформованим на відповідному офіційному сервісі Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України).

Факт отримання вказаної претензії відповідачем не заперечується, про що також свідчить його відповідь за вих. № 28-23/20540 від 23.09.2020 на електронний лист позивача № 445/П від 27.08.2020. Отже відповідачу був відомий зміст вказаної претензії.

Разом з тим, укладений між сторонами Договір не містить умови про необхідність позивачу додатково звертатися з вимогою про виконання відповідачем обов`язку з оплати за отриманий товар.

Відповідно до ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Згідно з положеннями статей 73, 74, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та досліджені судом, а також встановлені судом обставини справи свідчать про безпідставність заперечень відповідача та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Поставка частини товару з порушенням визначеного договором строку не є підставою для звільнення від зобов`язання з оплати фактично отриманого товару.

Позивачем надано необхідні докази, які підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Відповідач доказів оплати отриманого товару суду не надав, позовні вимоги в частині суми основного боргу не спростував, факт отримання товару відповідачем не заперечується.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 315300,00 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми 4224,30 грн. інфляційних втрат за загальний період січень - серпень 2020 та суми 5880,37 грн. -3% річних, нарахованих за загальний період з 13.01.2020 по 04.09.2020 включно.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Як встановлено судом вище, оплата товару на суму 221100,00 грн. повинна була бути здійснена до 10.01.2020, на суму на суму 94 200,00 грн. до 06.02.2020.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на визначений індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до рекомендацій, викладених в зазначеному листі Верховного Суду України, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, в ньому допущено арифметичні помилки у зв`язку з неправильним визначенням сукупного розміру індексу інфляції при здійсненні нарахування у періоди по кожній накладній.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що фактично до стягнення за заявлений позивачем період належить сума 3585,25 грн. втрат від інфляції, тому в цій частині позовні вимоги задовольняються судом частково - в розмірі 3585,25 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, який складає 5880,37 грн., суд встановив, що його здійснено правильно, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

В позовній заяві позивач просив суд при прийнятті рішення у справі за цим позовом, зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних, розрахованих відповідно до положень ст.625 ЦК України, до моменту виконання такого рішення відповідачем з вказівкою на правила розрахунку остаточної суми таких платежів щодо основного боргу.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

На підставі вказаної норми Господарського процесуального кодексу України, суд задовольняє клопотання позивача та зазначає про нарахування 3% річних до моменту виконання відповідачем рішення щодо сплати суми основного боргу з урахуванням приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України за наступною формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума відсотків річних, де: СОБ - сума основного боргу, який стягнуто рішенням суду у справі № 908/2278/20, існуючого на час здійснення розрахунку; 3- розмір відсотків річних; КДП - кількість днів прострочення оплати суми основного боргу на день здійснення розрахунку, починаючи з 05.09.2020 і до моменту виконання цього рішення в частині оплати стягнутої рішенням суду суми основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються відсотки.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач у позовній заяві просив також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі, визначеному за результатами розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України (орієнтовний розрахунок витрат, вказаний у позовній заяві 10000,00 грн.).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Станом на час розгляду справи відповідні документи до суду не надходили, тому на питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат в частині витрат на правничу допомогу судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 57/3) суму 315300 (триста п`ятнадцять тисяч триста) грн. 00 коп. основного боргу, суму 3585 (три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 25 коп. інфляційних втрат, суму 5880 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 37 коп. - 3% річних, суму 4871 (чотири тисячі вісімсот сімдесят одна) грн. 48 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3% річних, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума відсотків річних, де: СОБ - сума основного боргу, який стягнуто рішенням суду у справі №908/2278/20, існуючого на час здійснення розрахунку; 3 - розмір відсотків річних; КДП - кількість днів прострочення оплати суми основного боргу на день здійснення розрахунку, починаючи з 05.09.2020 і до моменту виконання цього рішення в частині оплати стягнутої рішенням суду суми основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються відсотки.

Повний текст рішення складено та підписано 26.11.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва