РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2020Справа № 910/12740/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу №910/12740/20

за позовом Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО»

про стягнення 154 622,23 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Кондитерська корпорація "Рошен" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле" про стягнення 154 622,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 210872019 надання послуг від 16.09.2019, у зв`язку з чим позивачу завдано збитків на суму 154 622,23 грн, внаслідок пошкодження вантажу під час його перевезення транспортним засобом відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020 позовну заяву Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен" було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

25.09.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен" надійшла заява про усунення недоліків разом з документами на виконання ухвали суду від 31.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі до 30.10.2020.

20.10.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 задоволено заяву відповідача та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО».

28.10.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи № 910/12740/20 за правилами загального позовного провадження.

30.10.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на відсутність вини перевізника щодо пошкодження вантажу.

09.11.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази направлення копії позовної заяви на адресу залученої судом третьої особи.

16.11.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення, в яких остання просить в позові відмовити, у зв`язку з недоведеністю позивачем факту понесення збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Між Дочірнім підприємством "Кондитерська корпорація "Рошен" (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле" (надалі - перевізник) було укладено Договір надання послуг № 21082019 від 16 вересня 2019 року (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього Договору є регламентування взаємовідносин між Відповідачем та Позивачем, що виникають при плануванні, розрахунках і здійсненні міжнародних і внутрішніх (по Україні) автомобільних перевезень вантажів і надані інших послуг, пов`язаних з автомобільними перевезеннями вантажів.

Згідно з п. 1.2.1 Договору міжнародні автомобільні перевезення за цим Договором здійснюються відповідно до Конвенції про міжнародне дорожнє перевезення вантажів (CMR).

Відповідно до п. 2.1 Договору перевезення виконуються відповідачем на підставі заявок Замовника на перевезення вантажів.

Між Позивачем та компанією Cargill Deutschland GmbH було укладено контракт №QS-17145799 від 19 серпня 2019 року на придбання позивачем сорбіту С*SORBIDEX NC 16207 в кількості 19584 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) метричні тони (нетто) (надалі - Товар) на загальну суму 10576,36 євро (десять тисяч п`ятсот сімдесят шість євро 36 євроцентів).

Зазначений Товар, розміщений в 72 (сімдесяти двох) металічних бочках, мав бути доставлений позивачу на умовах FCA відповідно до правил Інкотермс-2010 згідно з Інвойсом № 77332473 від 27.11.2019.

Позивачем було подано заявку відповідачу на здійснення міжнародного автомобільного перевезення вантажу. Відповідачем було прийнято заявку позивача та здійснено зазначене перевезення.

На виконання перевезення Товару відповідачем було оформлено міжнародну автомобільну накладну CMR № 77332473 від 27.11.2019 (надалі - накладна).

Відповідно до накладної відповідачем здійснювалося перевезення Товару в 72 металічних бочках по 272 кілограми кожна, на 18 палетах розміром 100х120 сантиметрів, маса нетто 19584 кілограми, маса брутто 21103 кілограми (надалі - вантаж). В накладній Відповідачем не зазначено жодних порушень щодо розміщення або пакування вантажу з боку вантажовідправника.

04 грудня 2019 року на виконання умов Договору, відповідач за місцезнаходженням ТОВ «РОЗПОДІЛЧИЙ ЦЕНТР «ПЛЮС» (м. Яготин, вул. Філатова, 112) здійснив розвантаження вантажу, передбаченого накладною.

При прийманні вантажу було виявлено, що частина Вантажу пошкоджено, а саме виявлено значну деформацію 27 металічних бочок, про що було складено акт невідповідності сировини/пакування/допоміжних матеріалів № 142 від 04.12.2019 (надалі - Акт). Акт складено в присутності та підписано представником відповідача водієм ОСОБА_2 і незалежним експертом представником СК «ІНГО Україна» Расіним А.А.

ТОВ «РОЗПОДІЛЬЧИЙ ЦЕНТР «ПЛЮС», що, відповідно до договірних відносин з позивачем, здійснює приймання та зберігання сировини та харчових продуктів, що належать останньому, повідомило позивача листом про пошкодження вантажу відповідачем, та надало висновок Служби якості ТОВ «РОЗПОДІЛЬЧИЙ ЦЕНТР «ПЛЮС» про порушення міжнародних стандартів до належного транспортування/приймання сировини.

Відповідно до зазначеного висновку Служби якості ТОВ «РОЗПОДІЛЬЧИЙ ЦЕНТР «ПЛЮС» завдані вантажу пошкодження можуть призвести до злущення захисного покриття, утворенню мікротріщин, через які частинки матеріалу/внутрішнього покриття пошкодженої бочки могли потрапити в сировину, а отже, є ймовірність небезпечної міграції речовини з тари в продукт (хімічний ризик) та потрапляння частинок матеріалу, як сторонніх домішок в сировині (фізичний ризик), що є порушенням вимог чинного законодавства України щодо пакування харчових продуктів.

Позивач зазначив, що для підтвердження пошкодження Товару позивач звернувся до постачальника Товару компанії Cargill Deutschland GmbH, та отримав відповідь від постачальника з підтвердженням ризику пошкодження Товару, а саме потрапляння частинок матеріалу, як сторонніх домішок в сировині в наслідок отриманих пошкоджень вантажу.

Відповідно до п. 4.3.1 Договору у разі повної або часткової втрати або пошкодження вантажу, що стались в проміжку часу між прийняттям вантажу до перевезення (оформленням товаросупровідних документів і митним оформлення) та його здачею вантажоодержувачу (оформленням товаросупровідних документів і митним оформлення) відповідач відшкодовує позивачу суму, що дорівнює вартості втраченого або пошкодженого вантажу.

Позивач стверджує, що неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 210872019 надання послуг від 16.09.2019 позивачу завдано збитків на суму 154 622,23 грн, внаслідок пошкодження вантажу під час його перевезення транспортним засобом відповідача.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензію вих. № 29/01 від 24.01.2020 про стягнення збитків, завданих порушенням договору.

Відповідачем було надано відповідь на претензію завих. № 128/12 від 18.02.2020, в якій відповідач підтвердив факт пошкодження частини вантажу, проте відмовився сплатити суму завданих збитків, вважаючи розмір завданих збитків недоведеним.

Викладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Факт надання відповідачем послуг з перевезення підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України визначено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Судом встановлено, що на підставі накладної CMR № 77332473 від 27 листопада 2019 року, відповідач на замовлення позивача здійснив перевезення вантажу (72 металевих діжки вагою 272 кг) за маршрутом Німеччина - Україна.

Під час розвантаження вантажу 14 грудня 2019 року було встановлено факт пошкодженням діжок у вигляді деформації корпусу.

Спільно з представниками вантажоодержувача, АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО» ОСОБА_1 , водієм відповідача було проведено зовнішній огляд діжок, про що складено акт № 142.

У відповідній графі акту № 142 від 04 грудня 2019 року вказано: «...Виявлено значну деформацію 27 бочок без доступу до товару...».

Тобто пошкодження безпосередньо товару з вказаного акту не вбачається.

Позивач, в свою чергу, визнав ці 27 діжок (бочок) повністю непридатним для подальшого використання за призначенням, а тому висуває вимоги про виплату їх інвойсної вартості.

Разом з тим, рішення про непридатність товару принято позивачем одноосібно, без належних підстав та доказів, зокрема, незалежного експертного дослідження пошкодженого вантажу на його придатність для подальшого використання за призначення.

До визначення придатності пошкодженої частини вантажу позивачем залучено ТОВ «РОЗПОДІЛЬЧИЙ ЦЕНТ ПЛЮС», який не є експертною установою, а тому його висновки, які до того ж містять лише припущення, не можуть бути прийняті як належний доказ у справі.

Також, з матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено, що товар, що перевозився у пошкоджених бочках, не був використаний позивачем, а був утилізований або повернутий.

Крім того, відповідно до акту № 142 товар у кількості 7344 кг - 27 бочок - використовувати у кондитерському виробництві заборонено, але прийнятий на баланс складу до прийняття рішення відповідним відділом ДП КК "Рошен".

Судом також встановлено, що у листі від 23.12.2019 Cargill Deutschland GmbH зазначило, що при пошкодженні бочок, як у даному випадку, виникає ризик фізичного забруднення частками внутрішнього покриття, оскільки воно отримує подряпини/тріщини. Щоб мінімізувати ризик потрапляння сторонніх частинок, ми рекомендуємо відфільтрувати товар, використовуючи максимальним розмір фільтра 100 мкм. Після цього товар буде все ще придатний для виробництва продуктів харчування.

В акті № 142 також в якості "типу невідповідності" зазначено "пакування".

Викладене свідчить, що саме неналежне упакування вантажу, стало фактичною причиною його пошкодження, жодні причини, які знаходяться у наслідковому зв`язку з діями або бездіяльністю перевізника відсутні, що свідчить про відсутність вини останнього.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та враховуючи наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт пошкодження товару та наявності вини відповідача у пошкодженні контейнерів, в яких перевозився товар.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають. для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.12.2020.

Суддя А.І. Привалов