РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2020Справа № 910/10942/20

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка", Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ

в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська область, м. Южноукраїнськ

про стягнення 680 190,99 грн -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.07.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач) суми заборгованості, з урахування фінансових санкцій, в розмірі 680 190,99 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору на постачання товару №53-123-01-19-05900 від 08.11.2019 року в частині розрахунку за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року у справі №910/10942/20 залишено позовну заяву №17040 від 16.07.2020 без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

18.08.2020 року (в строк визначений судом) позивачем до суду була подана заява про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 відкрито провадження у справі №910/10942/20 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №361 отримав ухвалу суду від 15.09.2020 про відкриття провадження у справі 21.09.2020.

07.10.2020 від відповідача до суду надійшло клопотання, у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, про поновлення Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" процесуального строку для надання відзиву на позов. Заява мотивована тим, що представник відповідача Шень С.І. перебувала на лікарняному.

Ухвалою від 08.10.2020 року у задоволенні клопотання представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" Шень С.І. про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву було відмовлено.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 07.10.2020 року (включно).

У визначений судом строк, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

24.11.2020 року від відповідача до суду надійшло клопотання про поновлення строку для подання до суду відзиву на позовну заяву та відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідачем зазначено, що поставка позивачем продукції була здійснена з простроченням строків, визначених Договором. А також відповідачем в листах було повідомлено позивача про фінансову кризу, яка не дає можливості здійснити розрахунки в повному об`ємі. Більше того, відповідач звернув увагу суду, що кредиторська заборгованість перед позивачем утворилась у зв`язку з тим, що ДП «Гарантований покупець» не розраховується з відповідачем у повному обсязі за відпущену електричну енергію. Відповідачем зазначено, що станом на 01.11.2020 року заборгованість відповідача складає 1 034 428,00 тис. грн. Окрім того, у відзиві відповідач вказав, що вина, як підстава для його відповідальності, відсутня.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про поновлення строку на подання відзиву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В заяві про поновлення строку для подання відповіді на відзив відповідач зазначає про перебування представника на лікарняному.

Враховуючи викладене, задля дотримання балансу інтересів сторін, суд визнає причини пропуску подачі до суду відзиву поважними, поновлює строк на подання відзиву та приймає до розгляду поданий відповідачем відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 27.10.2020 року по 25.11.2020 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2019 року між відповідачем (покупець) та позивачем (постачальник) укладено Договір на постачання товару №53-123-01-19-05900 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код 34310000-3 по ДК 021:2015 - Двигуни та їх частини (Двигуни та їх частини), (далі - товар), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (Додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2018 року.

Загальна вартість товару є твердою та складає всього з ПДВ 769 937,40 грн. (п. 2.1. Договору).

За даним Договором оплата відбувається на протязі 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації №1 (Додаток до Договору №1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2., 5.1. цього Договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується. (п. 2.2. Договору).

Постачання здійснюється протягом 45 днів з дати публікації Договору в системі Prozorro, але не пізніше 30.11.2019 на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство», або ВП ЮУ АЕС відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника. (п.п. 3.1., 3,2. Договору).

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою Дія терміну цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1. цього Договору, та закінчується 31.12.2020. (п.п. 12.1., 12.2. Договору).

Також сторонами підписано Додаток №1 від 18.02.2020 року до Договору, а саме Специфікацію на товар, в якій зазначено, найменування товару, його технічні характеристики, кількість, виробника та суму.

Як вказує позивач, ним, на виконання умов Договору, було поставлено відповідачу товар на суму в розмірі 686 536,32 грн на підставі наступних видаткових накладених:

- №ХВ-2679633 від 02.12.2019 року на суму 22 224,96 грн;

- №ХВ-2679922 від 03.12.2019 року на суму 2 429,58 грн;

- №ХВ-2682052 від 03.12.2019 року на суму 2 284,44 грн;

- №ХВ-2680947 від 03.12.2019 року на суму 138,96 грн;

- №ХВ-2656253 від 08.12.2019 року на суму 337,32 грн;

- №ХВ-2656257 від 08.12.2019 року на суму 168,66 грн;

- №ХВ-2656263 від 08.12.2019 року на суму 294,36 грн;

- №ХВ-2656264 від 08.12.2019 року на суму 168,66 грн;

- №ХВ-2656265 від 08.12.2019 року на суму 126,48 грн;

- №ХВ-2665481 від 08.12.2019 року на суму 678,24 грн;

- №ХВ-2656258 від 08.12.2019 року на суму 126,48 грн;

- №ХВ-2656268 від 09.12.2019 року на суму 204,78 грн;

- №ХВ-2665472 від 09.12.2019 року на суму 490 401,96 грн;

- №ХВ-2664476 від 09.12.2019 року на суму 69 559,32 грн;

- №ХВ-2725842 від 09.12.2019 року на суму 19 763,40 грн;

- №ХВ-2719354 від 09.12.2019 року на суму 4 499,04 грн;

- №ХВ-2656267 від 12.12.2019 року на суму 901,86 грн;

- №ХВ-2832411 від 23.12.2019 року на суму 27 076,98 грн;

- №ХВ-2828047 від 23.12.2019 року на суму 10 491,60 грн;

- №ХВ-0354445 від 18.02.2020 року на суму 14 324,46 грн;

- №ХВ-0357619 від 18.02.2020 року на суму 17 367,42 грн;

- №ХВ-0522290 від 09.03.2020 року на суму 2 667,36 грн.

Станом на 15.07.2020 року заборгованість за поставлений та не оплачений товар становить 675 457,56 грн.

Листом №07/6248 від 10.04.2020 року, який адресований позивачу, відповідач визнає, що має заборгованість на суму 675 457,56 грн перед позивача та здійснить вичерпні заходи для її погашення в найкоротший термін.

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі за Договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 675 457,56 грн, нарахованої суми 3% річних в розмірі 1 242,92 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 3 490,51 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що поставка позивачем продукції була здійснена з простроченням строків, а також у відповідача фінансова криза, яка не дає можливості здійснити розрахунки в повному об`ємі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір на постачання товару №53-123-01-19-05900 від 08.11.2019 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором поставки, а не договором про надання послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 686 536,32 грн, що підтверджується зазначеними вище видатковими накладними.

Як передбачено п. 2.2. Договору оплата відбувається на протязі 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації №1 (Додаток до Договору №1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2., 5.1. цього Договору, а тому, оплата за товар відповідачем повинна була бути здійснена у вказаний строк по кожній з накладних.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 4 п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі №9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

Як зазначалося вище, товар прийнятий відповідачем.

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача претензій щодо якості та/або комплектності переданого за Договором товару, тому, оскільки між сторонами не погоджувалися інші строки оплати, то відповідно до статті 692 ЦК України відповідач повинен був оплатити вартість товару у строк, визначений п. 2.2. Договору.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи, що відповідачем не здійснено повну оплату поставленого позивачем товару, суд дійшов до висновку, що у встановлений законом, статтею 692 ЦК України, строк, заборгованість за поставлений товар в розмірі 675 457,56 грн, погашена не була та залишається непогашеною на даний час; позивачем належним чином відповідно до статей 525, 526, 655, 712, 901, 903 ЦК України та статей 181, 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, заперечення відповідача, щодо того, що його вина у несплаті за продукцію відсутня, спростовуються вищевикладеними обставинами.

Стосовно зазначеної відповідачем у відзиві обставини того, що поставка позивачем продукції була здійснена з простроченням строків, то суд вважає за необхідне зазначити, що керуючись нормами Господарського процесуального кодексу України у відповідача було право на пред`явлення в межах даної справи зустрічного позову. Проте, відповідач зазначеним правом не скористався, а тому, питання строків поставки продукції позивачем не може бути поставлене судом в залежність до обов`язку відповідача оплатити отриману за Договором продукцію.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 675 457,56 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і підприємство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 242,92 грн суми 3% річних та 3 490,51 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню на суму в розмірі 1 242,92 грн 3% річних та 3 490,51 грн інфляційних втрат.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 675 457,56 грн, сума 3% річних в розмірі 1 242,92 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 3 490,51 грн.

Судовий збір, у розмірі 10 202,86 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код 24584661, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код 20915546, місцезнаходження: 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона ВП ЮУ АЕС) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» (ідентифікаційний код 33010822, місцезнаходження: 62495, Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, вул. Промислова, буд. 1) суму основного боргу в розмірі 675 457,56 грн (шістсот сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 56 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 242,92 грн (одна тисяча двісті сорок дві гривні 92 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 3 490,51 грн (три тисячі чотириста дев`яносто гривень 51 копійка) та суму судового збору в розмірі 10 202,86 грн (десять тисяч двісті дві гривні 86 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов