ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. Справа№ 910/4642/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 03.11.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу

Заступника прокурора міста Києва

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 31.07.2019р. (повний текст складено 30.08.2019)

у справі № 910/4642/19 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Київської міської ради та Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

до Громадської спілки "Братерство учасників бойових дій України" та Підприємства об`єднання громадян "Авотс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача : Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація

про зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 2 звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з позовом до Громадської спілки "Братерство учасників бойових дій України" та Підприємства об`єднання громадян "Авотс" про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 396 кв.м, вартістю 603 408,96 грн, розташовану за адресою: місто Київ, вул. Архітектора Вербицького, 9-І, Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідачі без відповідних правових підстав використовують земельну ділянку за адресою: місто Київ, вулиця Архітектора Вербицького, 9-І, самовільно займаючи нежитлову будівлю, що знаходиться на вказаній земельній ділянці.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 р. у справі № 910/4642/19 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.

Судом першої інстанції встановлено, що відомості про реєстрацію права власності (користування) на будівлю за адресою місцезнаходження земельної ділянки у Комунальному підприємстві Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" відсутні та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились.

Одночасно судом встановлено, що нежитлова будівля, розміщена за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 9-І, є самочинним будівництвом, а земельна ділянка, як наслідок, є самовільно зайнятою.

Прокурор та позивачі у позові, додаткових поясненнях по суті спору та у судових засіданнях суду першої інстанції зазначали, що у будівлі зберігається майно Громадської спілки "Братерство УБД". Водночас, беручи до уваги той факт, що у 2006 році спірне приміщення перебувало в оренді Підприємства «Авотс» громадської організації «Відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану Харківського району в. Києва «Патріот». Прокурор вказує, що саме Громадська спілка "Братерство УБД" та Підприємство використовують земельну ділянку дошкільного навчального закладу № 108 без відповідних правових підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про те, що ні Прокуратурою, ні позивачами жодними належними доказами не підтверджено того, ким саме самовільно зайнята спірна земельна ділянка - Спілкою чи Підприємством. Посилання позивачів та Прокуратури на обставини перебування майна Спілки у приміщенні, яке займає Підприємство не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки жодним наявним у матеріалах справи Актом обстеження та Актом про порушення не встановлено особу, яка самовільно зайняла спірне приміщення та спірну земельну ділянку. Суд першої інстанції одночасно зауважив, що є неможливим нівелювати обов`язок доказування своїх доводів через пред`явлення позову до двох осіб одночасно про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Заступник прокурора міста Києва звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають встановленим судом обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Апелянт зазначає, що висновок суду щодо невстановлення осіб, які самовільно займають спірну земельну ділянку, є помилковим і не відповідає встановленим судом обставинам. Суд у рішенні зазначено, що представник Спілки під час розгляду справи в суді вказував на те, що ним вчиняються дії щодо оформлення відповідної документації для належного користування спірним рішенням та земельною ділянкою. Крім того, факт зайняття земельної ділянки Спілкою підтверджується актом обстеження № б/н від 02.08.2018, в ході якого представник Спілки був присутній, забезпечував доступ членів комісії до приміщення сарая - сміттєзбірника, а за результатами його проведення підписав вказаний акт без будь-яких зауважень до нього.

Крім того, апелянт вважає, що судом безпідставно не взято до уваги ту обставину, що з метою встановлення осіб, які самовільно займають спірну земельну ділянку та приміщення, за запитом місцевої прокуратури Дарницьким управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві проведено перевірку. Перевіркою з`ясовано, що споруду, зведену на ділянці дошкільного закладу освіти, використовує Спілка, що підтверджується листом Дарницького УП ГУ НП у м. Києві № 15246/125/48/04-2018 від 01.08.2018, копія якого міститься у матеріалах справи.

На переконання апелянта, факт зайняття спірної земельної ділянки відповідачем - Спілкою підтверджується показами її представника, наданими в судовому засіданні, а також наявними в матеріалах справи актом обстеження № б/н від 02.08.2018, листом Дарницького УП ГУ НП у м. Києві № 15246/125/48/04-2018 від 01.08.2018, листами Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 5259 від 27.09.2018, № 5445 від 10.10.2018.

Крім того, рішенням Господарського суду м. Києва 3/271 від 18.07.2006, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 та Вищого господарського суду України від 22.10.2008, розірвано договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 27,65 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вербицького, 9-І та виселено Підприємство «Авотс» з вказаного приміщення. Вказаним судовим рішенням встановлено факт використання товриством приміщення сміттєзбірника на спірній земельній ділянці, а відповідно і користування нею, а отже, на думку апелянта, він доказуванню не підлягає.

Апелянт зазначає, що з листів Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 5259 від 27.09.2018, № 5445 від 10.10.2018 вбачається, що Підприємством вказане судове рішення досі не виконано. Крім того, зайняття Підприємством спірної земельної ділянки підтвердив і представник Спілки під час розгляду справи в суді.

Апелянт переконаний, що факт зайняття спірної земельної ділянки другим відповідачем - Підприємством підтверджується судовим рішенням від 18.07.2006, яке набрало законної сили, листами Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 5259 від 27.09.2018, № 5445 від 10.10.2018 та показами представника Спілки, висновки суду щодо їх не доведення є помилковими і необґрунтованими.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

12.12.2019 через відділ документального забезпечення суду від директора Підприємства об`єднання громадян "Авотс" надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому останні просить суд враховуючи недоведеність позивачем факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки Громадською спілкою "Братерство учасників бойових дій України" та Підприємством об`єднання громадян "Авотс", залишити апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/4642/19 без змін.

Явка представників сторін

Представник прокуратури в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник позивача-1 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник третьої особи позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання 03.11.2020 представники позивача-2 та представники відповідачів 1,2 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, позивача-1, третьої особи, які вважають за можливе розглядати справу у відсутності представників позивача-2 та відповідачів-1,2, колегія суддів приходить до висновку про можливість розпочати розгляд справи у відсутності представників позивача-2 та відповідачів-1, 2.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

В місті Києві розташована земельна ділянка за адресою: місто Київ, вулиця Архітектора Вербицького, 9-і (кадастровий номер - :90:158:0036) та розміщений на ній дошкільний навчальний заклад № 108 належать на праві власності територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації "Про питання організації управління районами в місті Києві" від 10.12.2010 № 1112 вказаний заклад освіти передано до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, яка розпорядженням № 373 від 11.08.2011 "Про закріплення майна, переданого до сфери управління Дарницької РДА в м. Києві" закріпила його за районним управлінням освіти, як за балансоутримувачем.

Позивач зазначає, що на території вказаного закладу, крім основної будівлі, розміщено окреме нежитлове приміщення (сарай-сміттєзбірник) площею 27,65 кв. м, що знаходиться на балансі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної.

Відповідно до договору оренди № 22 від 06.09.2000 вказане нежитлове приміщення перебувало у користуванні підприємства "Авотс" громадської організації "Відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану Харківського району м. Києва "Патріот".

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 3/271 від 18.07.2006, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 та постановою Вищого господарського суду України від 22.10.2008, вищевказаний договір оренди розірвано, та виселено орендаря із займаного приміщення. Судові рішення, серед іншого, мотивовані тим, що орендар без відповідних дозволів та погодженої проектної документації побудувало навколо орендованого приміщення нову будівлю, яка не відповідає викопіюванню поверхового плану сараю-сміттєзбірника. Згідно приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Прокурор у своєму позові зазначає, що підприємство "Авотс" громадської організації "Відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану Харківського району м. Києва "Патріот" змінило свою назву на підприємство об`єднання громадян "Авотс".

Як встановлено судом та підтверджуєтсья матеріалами справи, Департаментом земельних ресурсів проведено обстеження спірної ділянки. За наслідками проведеного обстеження був складений акт обстеження земельної ділянки № 18-0881-02 від 13.06.2018, в якому зазначено, що на земельній ділянці за адресою: місто Київ, вулиця Архітектора Вербицького, 9-і (кадастровий номер - :90:158:0036) розміщена будівля, яка на час обстеження не використовується. Відповідно до бази даних міського земельного кадастру ділянка, на якій розміщена вказана споруда обліковується за централізованою бухгалтерією управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Рішень Київська міська рада за поданнням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі земельної ділянки (користування) не приймала документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані. У вказаних діях вбачаються ознаки порушення вимог земельного законодавства, а саме самовільне зайняття земельної ділянки (пункт б) статті 211 Земельного кодексу України.

25.06.2018 Київською місцевою прокуратурою № 2 був скерований лист Начальнику Управління, в якому Прокурор зазначив про необхідність надання інформації щодо обставин зайняття земельної ділянки.

09.07.2018 групою обліку оренди був складений Акт обстеження ДНЗ № 108 за адресою вулиця Вербицького, 9-і, в якому було зазначено, що на території ДНЗ № 108 розміщена одноповерхова споруда, яка обліковується на балансі Управління, як сарай-сміттєзбірник. Біля споруди встановлено паркан. Двері замкнені, доступ до приміщення відсутній.

02.08.2018 було проведено обстеження спірної земельної ділянки у складі комісії за участі Прокурора та представника Спілки. У вказаному акті вказано, що під час обстеження представник Спілки вказав на наявність у нього документів на підставі яких останній використовує приміщення, а також дозвільні документи на перебудову будівлі, які має подати до Управління 03.08.2018.

За твердженнями Управління жодних документів у встановлені строки відповідачем -1 не було надано позивачу -2.

10.10.2018 Управлінням було скеровано відповідачу- 1 лист, в якому позивач- 2 просив Спілку звільнити займане приміщення.

17.01.2019 Прокуратурою разом із представниками Управління освіти був складений Акт виявлення порушення, яке полягає у самовільному зайнятті приміщення, яке в свою чергу перебуває в аварійному стані.

Зазначене у своїй сукупності дає підстави позивачу стверджувати, що нежитлова будівля, розміщена за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 9-І, є самочинним будівництвом, а земельна ділянка площею 396 кв. м, самовільно зайнята відповідачами, що зумовило звернення із даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. За приписами статті 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. За змістом статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Спір у даній справі виник у зв`язку з виявленням факту експлуатації відповідачем без документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 9-І, та розміщення на них будівель і споруд.

Статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

За змістом Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року N 16/890, самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства. Самоврядний контроль повинен здійснюватись систематично, регулярно і своєчасно, що значно підвищує ефективність та результативність контрольної діяльності. Самоврядний контроль за використанням і охороною земель передбачає постійне спостереження за станом земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та результатів моніторингу. Усі землі в межах міста Києва є об`єктами самоврядного контролю та охорони.

Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 2 квітня 2015 року N 317/1182 "Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва без відповідних дозвільних документів або виданих з порушенням законодавства чи самовільного зайняття земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідній районній в місті Києві державній адміністрації слід забезпечити складання акта про виявлені порушення.

13.06.2018 було здійснено перевірку спірної земельної ділянки, за наслідками якої був складений акт обстеження земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а також передбаченому статтею 6 Земельного кодексу України принципі забезпечення раціонального використання та охорони земель.

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності. Аналогічна правова позиція міститься у пункті 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (далі - постанова Пленуму ВГСУ).

Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо (аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.1. постанови Пленуму ВГСУ)

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, а сторонами не спростовано, що відомості про реєстрацію права власності (користування) на будівлю за адресою місцезнаходження земельної ділянки у комунальному підприємстві Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" відсутні та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, керуючись вказаним вище, нежитлова будівля, розміщена за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 9-І, є самочинним будівництвом, а земельна ділянка, як наслідок, є самовільно зайнятою.

За приписами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Положеннями статті 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України).

Прокурор та позивачі у своєму позові, додаткових поясненнях по суті спору та безпосередньо, у судових засіданнях зазначали, що у будівлі зберігається майно ГС "Братерство УБД". Водночас, беручи до уваги той факт, що у 2006 році спірне приміщення перебувало в оренді Підприємства, прокурор вказує, що саме громадська спілка "Братерство УБД" та Підприємство використовують земельну ділянку дошкільного навчального закладу № 108 без відповідних правових підстав.

Спірна земельна ділянка має бути повернута власнику, в разі встановлення відсутності відповідних дозвільних документів на її використання. Одночасно прокурором та позивачами жодними належними доказами не підтверджено того, ким саме самовільно зайнята спірна земельна ділянка - Спілкою чи Підприємством.

Посилання позивачів та прокуратури на обставини перебування майна Спілки у приміщенні, яке займає Підприємство не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки жодним наявним у матеріалах справи Актом обстеження та Актом про порушення не встановлено особу, яка самовільно зайняла спірне приміщення та спірну земельну ділянку.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є неможливим нівелювати обов`язок доказування своїх доводів через пред`явлення позову до двох осіб одночасно про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про недоведеність вимог Прокурора та позивачів, оскільки судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог ґрунтуються на намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, встановлених судом першої інстанції та не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2020 року у справі № 910/4642/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2019р. у справі № 910/4642/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/4642/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4642/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст складено 30.11.2020

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка