ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

30.11.20 Справа № 917/1888/20

м. Полтава

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С., розглянувши матеріали

за позовною заявою Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", вул. Люстдорфська дорога, 140А, м. Одеса, Одеська область, 65114

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехналадка", вул. Котляревського, 1/27, м. Полтава, 36020

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У позовній заяві, що розглядається, позивачем не вказано, за який період ним здійснено нарахування пені, зокрема вказано, що нарахування проводиться за 182 дні, проте не зазначено дат початку та закінчення вказаного періоду нарахування.

Крім цього, позивачем при поданні позову не дотримано вимоги п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, відповідно до якого до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До позовної заяви не додано доказів сплати судового збору, натомість заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач є державним унітарним підприємством і діє як казенне підприємство, у фінансовому плані якого не закладено достатньо коштів на сплату судового збору.

При вирішенні клопотання про відстрочення сплати судового збору суд керується наступним.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Принцип правової визначеності, на думку Європейського суду з прав людини, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (пункт 61 рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (пункт 123 рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені проти Румунії», заява № 76943/11). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (пункт 36 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів у тлумаченні, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (пункт 65 рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11; пункт 93 рішення від 21 жовтня 2013 року у справі «Дель Ріо Прада проти Іспанії», заява № 42750/09).

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення за таких умов:

1. розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2. позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або

3. предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи положення ст. 129 Конституції України, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

Відсутність у фінансовому плані позивача, як державного унітарного підприємства, достатньої суми коштів на сплату судового збору, не є підставою для звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, положеннями ст. 8 Закону України "Про судовий збір" не передбачено можливості відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви з підстав викладених в клопотанні поданому позивачем.

В зв`язку з цим, клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

При вирішенні вказаного клопотання судом також врахована постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.05.2020 по справі № 917/1423/19.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Оскільки позивачем у позовній заяві вказано ціну позову 15996177,73 грн., то розмір судового збору за подання позовної заяви до господарського суду становить 239942,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 234 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

2. Залишити позовну заяву без руху.

3. Надати позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви у наступний спосіб:

- надати обґрунтований розрахунок стягуваної суми пені із зазначенням дат початку та закінчення періоду нарахування;

- надати докази сплати судового збору у розмірі 239942,67 грн.;

- надати докази направлення копій витребуваних судом матеріалів відповідачу.

4. Попередити позивача про те, що у разі усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду; інакше вважається неподаною та повертається особі, що звернулася з позовною заявою.

5. Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню (ст. ст. 235, 255 ГПК України).

Суддя О.С. Семчук