ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу
27.11.2020 Справа № 905/1979/20
В обґрунтування вимог, викладених у заяві про видачу судового наказу, Комунальне підприємство «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами договору №4552 надання послуг водопостачання, водовідведення від 01.01.2018 представниками заявника проводились відбори проб стічних вод, внаслідок чого були виявлені перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин. З огляду на таке, заявником на підставі Правил прийому стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Маріуполя, затверджених рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.10.2018 №465, були здійснені розрахунки плати за скид понаднормових забруднень, яка боржником не відшкодована.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
За приписами ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
01.01.2018 між Комунальним підприємством «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (позивач, виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Сапаровим Олексієм Валерійовичем (відповідач, абонент) підписано договір №4552 надання послуг водопостачання, водовідведення (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець бере на себе зобов`язання забезпечувати надання на об`єкти абонента згідно дислокації 1, що є невід`ємною частиною договору, послуги з централізованого постачання холодної води, з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та на об`єкти абонента згідно дислокації 2, що є невід`ємною частиною договору централізоване водопостачання, централізоване водовідведення (забезпечення холодною водою, приймання стічних вод) (далі - послуги водопостачання, водовідведення), що відповідають встановленим нормам якості, в межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах.
(Код ДК 021-2015 (CPV) 65110000-7-«Розподіл води»).
(Код ДК 021-2015 (CPV) 90430000-1-«Послуги з відведення стічних вод).
Відповідно до п. 1.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 12.11.2018 користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення допускається лише на підставі договору між виконавцем та абонентом за обов`язкового взаємного виконання умов договору, а також суворого додержання «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила користування), «Правила приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення м. Маріуполя», затверджених рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.10.2018 року №465 (далі - Правила прийому стічних вод), а також інших нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини у сфері надання послуг з водопостачання та водовідведення».
Згідно з п. 3.3 Договору в редакції додаткової угоди від 08.11.2018 показники допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах абонента, які поступають у мережі водовідведення виконавця, не повинні перевищувати показники якості стічних вод встановлені у Правилах прийому стічних вод».
Пунктом 4.3 Договору встановлено, що у разі перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах абонента, розрахунок за надані послуги здійснюється відповідно до «Правил прийому стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Маріупольської міської ради №48 від 18.02.2004».
Як вбачається з розрахунків плати за скид понаднормативних забруднень, заявлена до стягнення сума розрахована Комунальним підприємством «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на підставі Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення м. Маріуполя, затверджених рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.10.2018 №465 та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, який затверджено наказом №316 від 01.12.2017 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а не на підставі договору.
Судом встановлено, що укладеним сторонами договором №4552 надання послуг водопостачання, водовідведення від 01.01.2018 не передбачено обов`язку щодо оплати заборгованості за скид стоків з перевищенням встановлених концентрацій забруднюючих речовин; тарифів та алгоритмів, за якими здійснюється відповідний розрахунок.
Відтак, оскільки питання нарахування плати за скид понаднормативних стоків не врегульовано договором №4552 надання послуг водопостачання, водовідведення від 01.01.2018, сторони повинні керуватися діючим законодавством України, зокрема Правилами.
Судовий наказ може бути видано за наявності відповідного письмового договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а заявник в свою чергу має обґрунтувати свої вимоги та надати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.
Суд зазначає, що за своєю суттю обов`язок щодо відшкодування заборгованості, яка виникла внаслідок несплати за скид стоків з перевищенням встановлених концентрацій забруднюючих речовин не можна розцінювати як зобов`язання за договором, а є лише наслідком невиконання зобов`язання в частині дотримання правил водовідведення.
Таким чином, вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки сторонами у договорі №4552 надання послуг водопостачання, водовідведення від 01.01.2018 не встановлено порядок сплати за скид стоків з перевищенням встановлених концентрацій забруднюючих речовин та розміри такого нарахування, а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених заявником вимог по суті.
Отже, вимоги про стягнення плати за скид понаднормативних стоків потребують з`ясування певних фактів і не є безспірними вимогами.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Оскільки заявником не дотримано вимог ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку щодо відмови у видачі судового наказу.
При цьому, відповідно до положення ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.
Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.
Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд
Дата складання та підписання повного тексту ухвали 27.11.2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова