ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1168/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Північтранс

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2020, проголошене о 10:37:13 суддею Д`яченко Т.Г. у м. Одесі, повний текст якого складено 06.10.2020

у справі № 916/1168/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Альфатех

до cкаржника

про стягнення 59 914,11 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) „Торговий Дім „Альфатех звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) „Північтранс з урахуванням заяви про зміну її прохальної частини, викладеній в уточнюючому розрахунку від 13.08.2020 /а.с.141,142/ про стягнення з відповідача 59 914,11 грн., з яких основний борг 17 787,00 грн., інфляційне збільшення боргу 5 493,51 грн., пеня 18 257,26 грн. та проценти річних 18 376,34 грн. Крім того позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №45-04 від 24.04.2019 в частині повної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.09.2020 позов задоволено повністю з підстав його обґрунтованості та стягнуто з ПАТ „Північтранс на користь ТОВ „Торговий Дім „Альфатех борг у розмірі 17 787 грн., інфляційне збільшення у розмірі 5 493,51 грн., пеню у розмірі 18 257,26 грн., проценти річних у розмірі 18 376,34 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ПАТ „Північтранс звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги той факт, що:

- видаткові накладні №Ш-181 від 15.01.2020 та №Ш-182 від 15.01.2020 не є належними доказами поставки товару, оскільки в них вказано, що товар отримав ОСОБА_1 , але підпис не належить в.о. директора підприємства, при цьому не вказано прізвище представника ПАТ „Північтранс, номеру та дати довіреності, на підставі якої був отриманий товар відповідачем, крім того до матеріалів позовної заяви наданих до суду позивачем не була додана завірена належним чином копія довіреності, виданої ПАТ „Північтранс на отримання товару з боку відповідача;

- спірний товар міг передаватися виключно за довіреностями на одержання товарно-матеріальних цінностей, одержання від покупця такої довіреності дає постачальнику змогу пересвідчитися, що товар вручається належному адресату, а не іншій особі, при цьому в матеріалах справи відступні відповідні довіреності на одержання спірного товару;

- відповідач не отримував від позивача рахунки фактури та документи, що підтверджують належну якість товару та інші товаросупровідні документи;

- при нарахуванні штрафних санкцій невірно визначено період прострочення грошового зобов`язання, оскільки до нього помилково включено останній день, коли зобов`язання мало бути виконаним ;

- не може бути одночасно застосовано за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобов`язання за спірним договором такі види цивільно правової відповідальності як штраф і пеня.

Крім того, за твердженням апелянта місцевий господарський суд безпідставно не задовольнив клопотання відповідача про зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій та не зменшив їх, тоді як існували підстави для цього, а саме наявність форс-мажорних обставин, а не врахував також той факт, що за час впровадженого на території України карантину з метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 відповідач як однин із найбільших пасажирських перевізників зазнав обмежень у роботі підприємства.

У відповіді на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволені та зазначає, що не заслуговують уваги, як не доведені, доводи скаржника стосовно того, що видаткові накладні №Ш-181 від 15.01.2020 та №Ш-182 від 15.01.2020 не можуть слугувати належними доказами поставки товару, оскільки підпис в них не належить в.о. директора підприємства Максименко В.М. Позивач також вважає, що судом вірно визначено період нарахування штрафних санкцій, крім того, апелянтом не було підтверджено наявність форс мажорних обставин, як підстави для застосування зменшення штрафних санкцій.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2019 року між ТОВ „Торговий Дім „Альфатех (продавець) та ПАТ „Північтранс (покупець) укладено Договір поставки №45-04 (надалі Договір), за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити шини на транспортні засоби, які надалі іменуються товар.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставка товару покупцеві здійснюється на умовах DDP: склад покупця: Одеська обл., м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Бикова, 10, м. Дніпро, вул. Бикова, 10, м. Дніпро, вул. Каштанова, 15 ж, Одеська обл.., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 18, згідно з вимогами „Інкотермс (редакція 2010р.) впродовж 5-х робочих днів, з дня надходження заявки на поставку товару, при наявності товару на складі продавця, а при відсутності необхідного товару на складі продавця в іншій узгоджений сторонами строк.

Згідно до п. 2.2 Договору приймання товару відбувається шляхом підписання сторонами видаткової накладної. Товар поставляється партіями. На кожну партію продавець зобов`язується надати покупцю рахунок та видаткову накладну. (п. .2.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору загальну його суму складає сума всіх видаткових накладних, підписаних на підставі даного Договору.

Згідно до п. 3.2 Договору ціна на товар є договірною і відображається у видатковій накладній. Оплата товару здійснюється частинами або повністю в національній валюті України гривні. Ціна зазначена у видатковій накладній на товар є фіксованою і зміні не підлягає. (п.3.4 Договору).

Положеннями п. 5.2 Договору сторонами узгоджено, що платіж за товар здійснюється покупцем протягом 30 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної в сумі, зазначеній у видатковій накладній. Платіж здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в п. 11 цього Договору. Сторони мають право продовжити відстрочення платежу шляхом підписання письмової угоди до даного Договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору у разі порушення зобов`язань за цим Договором, винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством.

Положеннями п. 6.2 Договору визначено, що у разі прострочення здійснення оплати за товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Якщо прострочення оплати товару становить більше 15 робочих днів, покупець додатково зобов`язаний сплатити проценти за користування грошовими коштами в розмірі 20% річних від загальної заборгованості за цим Договором за весь період прострочення.

Відповідно до п. 10.2 Договору він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019. Сторони домовились, що у випадку, якщо жодна із сторін протягом одного календарного місяця до моменту закінчення строку дії Договору не повідомила іншу сторону про намір розірвати Договір, сторони вважають даний Договір поновленим на кожний наступний рік на тих самих умовах, з дня наступного за днем закінчення строку дії Договору.

Позивачем на користь відповідача на виконання умов укладеного Договору було здійснено поставку товару, а саме за видатковими накладними: №Ш-279 від 20.01.2020 на суму 489 096,00 грн., №Ш-181 від 15.01.2020 на суму 9 000,00 грн. та №Ш-182 від 15.01.2020 на суму 8 760,00 грн.

Відповідачем здійснена часткова оплата поставленого позивачем товару внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у 262 308,00 грн., про стягнення якої та штрафних санкцій позивач і звернувся до суду із відповідним позовом, разом з тим під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було здійснено часткову сплату вартості поставленого товару у розмірі 244 578,00 грн., у зв`язку з чим залишок боргу становить 17 787,00 грн., на які позивачем нараховано штрафні санкції.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення боргу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Згідно із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 530, 610 - 612 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).

Обов`язок оплати отриманого товару закріплено і в статтях 691, 692 ЦК України, які передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, у січні 2020 року позивачем на виконання умов укладеного Договору було здійснено поставку товару за видатковими накладними №Ш-279, №Ш-181, №Ш-182 на загальну суму 489 096,00 грн.. Відповідачем було здійснено часткову оплату вартості поставленого товару у розмірі 244 578 грн. та додатково під час розгляду справи в суді першої інстанції сплачено позивачу 244 521 грн. вартості товару згідно платіжного доручення від 27.07.2020, у зв`язку з чим за ПАТ „Північтранс залишився борг у розмірі 17 787,00 грн., водночас матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем зазначеної заборгованості, а відтак позивачем доведено порушення відповідачем умов договору та наявність заборгованості.

Судова колегія вважає помилковими доводи апелянта про те, що видаткові накладні №Ш-181 від 15.01.2020 та №Ш-182 від 15.01.2020 не є належними доказами поставки товару і про те, що товар за спірним договором міг передаватись виключно на підставі довіреностей на одержання товарно-матеріальних цінностей, а також твердження відповідача про те, що ним не отримувались від позивача документи, які б підтверджували належну якість товару, оскільки вони спростовуються встановленими судом істотними обставинами та тим, що у спірному договорі, зокрема у п. 5.2 сторонами передбачено, що платіж за товар здійснюється покупцем протягом 30 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної в сумі зазначеній у видатковій накладній. У суду відсутні підстави вважати встановленим факт належності підпису на зазначених накладних іншій особі, ніж та, що в них вказана ( ОСОБА_1 ), оскільки його належними доказами відповідачем не доведено і відповідне клопотання про його встановлення експертним шляхом під час розгляду справи суду не заявлялося.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати вартості отриманого товару, а також враховуючи п. 6.2 договору місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відповідну наявність підстав для зобов`язання відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 20% річних від простроченої суми та пеню. Перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок, суд апеляційної інстанції встановив його підставність та обґрунтованість, наведені відповідачем доводи щодо помилковості розрахунку пені та інфляційних не підтверджуються належними доказами, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що інфляційне збільшення боргу становить суму 5493,51 грн., пеня - 18257,26 грн. та проценти річних - 18376,34 грн.

При цьому, доводи апелянта щодо неможливості одночасного застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобов`язання за договором таких видів цивільно правової відповідальності як штраф і пеня, колегія суддів відхиляє, оскільки по-перше одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а по-друге у договорі встановлено розмір і порядок нарахування пені та процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для цього, однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Зі змісту ч.3 ст. 551 ЦК України та ст.233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013р.).

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Окрім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи те, що відповідач є одним із найбільших перевізників, який забезпечує населення послугами з перевезення, що є соціально значущим, водночас за період дії карантину, установленого на території України з 12.03.2020 з метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, як загальновідомо Кабінетом Міністрів неодноразово вводились обмеження на авіа, залізничне та автобусне приміське, міжміське і міжобласне перевезення пасажирів, обмеження кількості пасажирів, що спричинило погіршення матеріального становища підприємства, а також враховуючи що поряд з цим майже уся основна заборгованість за договором була погашена відповідачем до звернення позивача до суду із даним позовом та під час розгляду справи в суді першої інстанції; приймаючи до уваги, що майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань щодо сплати податків, та може призвести до повної зупинки підприємства, виходячи з принципів справедливості та добросовісності, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для зменшення розміру пені та процентів річних до 10 % від заявлених позивачем до стягнення, що становить відповідно 1 825,7 грн. та 1 837,6 грн., та задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкції.

Згідно п.2 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Пунктом 4 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПАТ „Північтранс підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2020 у справі №916/1168/20 частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього покладаються витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269-271, 273, 275, 280-284, 287 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Північтранс задовольнити частково, рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2020 у справі №916/1168/20 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Північтранс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Альфатех борг у розмірі 17787 грн., інфляційне збільшення у розмірі 5493,51грн. пеню (штрафні санкція) у розмірі 1825,72 грн., проценти річних у розмірі 1837,63 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн..

3. В іншій частині позову відмовити».

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 01.12.2020 о 16.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Головей В.М.

Суддя Савицький Я.Ф.