Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" листопада 2020 р. Справа №918/328/20

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" про виправлення описки у виконавчому документі у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ"

до Головного управління ДФС у Рівненській області

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.08.2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" про ухвалення додаткового рішення у справі - задоволено, стягнуто з Головного управління ДФС у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" 13 401,12 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 10.08.2020 р. у справі №918/328/20 - залишено без задоволення, додаткове рішення господарського суду Рівненської області - залишено без змін. Стягнуто з Головного управління ДФС у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" 1650 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

На виконання вищевказаного додаткового рішення суду господарським судом видано наказ № 918/328/20 від 30.10.2020 року.

23.11.2020 року до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" надійшла заява про виправлення описки у виконавчому документі в якій просить виправити описку у виконавчому документі - наказі Господарського суду Рівненської області від 30.10.2020 р. у справі № 918/328/20 - замінивши вказаний строк виконання наказу "до 26 жовтня 2023 р." на "до 27 жовтня 2023 р.", який на думку заявника є правильним.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" про виправлення описки у виконавчому документі прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви на "26" листопада 2020 р.

Представник позивача в судове засідання 26.11.2020 року не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 26.11.2020 року не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

За таких обставин, враховуючи, що неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши заяву про виправлення описки у виконавчому документі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 160 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

За приписами ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.08.2020 року, залишеним без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" про ухвалення додаткового рішення у справі - задоволено, стягнуто з Головного управління ДФС у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" 13 401,12 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Розділом V Господарського процесуального кодексу України урегульовано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Накази суду викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, що входять до складу колегії). Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

З наведеного вбачається, що виправлення помилки у наказі пов`язується безпосередньо із наявністю у ньому помилок, які ускладнюють саме виконання рішення, або свідчать про неузгодженість із самими рішенням, на виконання якого видано такий наказ.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

На виконання додаткового рішення суду господарським судом 30.10.2020 року видано наказ № 918/328/20.

В вищевказаному наказі № 918/328/20 від 30.10.2020 року зазначено, що він дійсний для пред`явлення до виконання у строк до 27 жовтня 2023 р.

Частинами 1 - 2 статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

З метою забезпечення однакового застосування норм права, забезпечення єдності судової практики пленумом Вищого господарського суду України за допомогою прийняття постанов надано роз`яснення і тлумачення норм права рекомендаційного характеру з питань застосування господарськими судами законодавства при вирішенні підвідомчих їм справ за результатами узагальнення судової практики та аналізу судової статистики при вирішенні справ господарської юрисдикції.

Так зокрема в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 року надано роз`яснення, щодо обрахування строків, за змістом пункту 1.9 якої: "виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року, то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 1 серпня 2014 року".

Враховуючи вищевказане, якщо додаткове рішення суду набрало законної сили 26.10.2020 року, то відповідно останнім днем пред`явлення наказу до виконання, з урахуванням ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», буде - 25 жовтня 2023 року, тобто до 26 жовтня 2023 р.

За таких обставин, виконавчий документ - наказ № 918/328/20 від 30.10.2020, виданий на примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 10.08.2020 року, містить всі необхідні реквізити, передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, п. 6 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області № 04-08-06/6454 від 12.11.2020 року «Про повернення документів без прийняття до виконання» повернуто наказ, разом з доданими документами, згідно з додатками, без прийняття до виконання, посилаючись при цьому на те, що строк пред`явлення його до виконання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.п. 1 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження".

При цьому, судом не встановлено наявності неузгодженості як із додатковим рішенням, на виконання якого видано наказ, так і наявності обставин, які ускладнюють виконання додаткового рішення, а відтак і наявність помилок в розумінні ст. 328 ГПК України.

Суд зазначає, що ст. 124 Конституції України та ч. 1 - ч. 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 326 ГПК України).

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про виправлення описки у виконавчому документі - наказі Господарського суду Рівненської області від 30.10.2020 у справі № 918/328/20.

Керуючись ст.ст. 232 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ВВ" про виправлення описки у виконавчому документі відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно - західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив або безпосередньо до апеляційного суду, протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Романюк Р.В.