ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1453/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/1453/20

За позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, проспект Перемоги, 14; ), в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) (68802, Одеська обл., Ренійський район, м. Рені, вул. Дунайська, 188; )

До відповідачів: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15; ), Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" (68800, Одеська обл., Ренійський район, м. Рені, вул. Дунайська, 188; )

За участю у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України (01135, м.Київ, просп. Перемоги, 14; )

Про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії

Представники:

від позивача: Арабаджи І.А., самопредставництво

від відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях: Десятова Н.А., самопредставництво

від відповідача ТОВ „Агро-Рені": Бондаренко К.В., адвокат за довіреністю

від третьої особи Міністерства інфраструктури України: Ігнатенко Т.Б., самопредставництво

Встановив: Позивач - Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) направлено на:

- визнання недійсним Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", балансоутримувач - Ренійська філія Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" з моменту його вчинення, а саме з 07.06.2019р.;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" повернути нерухоме майно, що належить до державної власності, а саме причал №9 (інв. №1781, реєстровий №38727770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 1781, реєстровий №38727770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 220,00 п.м. причального фронту, розташованого в акваторії Ренійського морського порту, за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188, балансоутримувачу - Державному підприємству „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту);

- зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях скасувати в базі даних „Етап-Оренда" запис про Договір оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2020р. прийнято позовну заяву Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1453/20. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України. Підготовче засідання призначено на "22" червня 2020 р. о 11:40. Запропоновано відповідачам підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду та із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ. Запропоновано третій особі надати пояснення щодо позову, відповідно до ст. 168 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. та із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.06.2020р. о 11:40.

17.08.2020р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" надійшло клопотання про продовження процесуального строку на надання відзиву на позов та відкладення розгляду справи, відповідно до якого відповідач просив суд продовжити до 15.07.2020р. процесуальний строк на надання відзиву на позов та відкласти до 22.07.2020р. підготовче засідання у справі №916/1453/20.

22.06.2020р. до господарського суду Одеської області від Міністерства інфраструктури України надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження процесуального строку, відповідно до якого 3 особа просила суд відкласти підготовче засідання, призначене на 22.06.2020р. о 11:40, на іншу дату та продовжити Міністерству інфраструктури України процесуальний строк подання письмових пояснень щодо позову у справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2020р. відкладено підготовче засідання на "03" серпня 2020 р. о 12:40. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 03.08.2020р. о 12:40.

28.07.2020р. за вх.№20004/20 господарський суд одержав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, згідно з яким представник третьої особи просив суд забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20, що призначено на 03 серпня 2020 р. о 12:40, в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. клопотання представника Міністерства інфраструктури України від 28.07.2020р. задоволено. Доручено Голосіївському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20 03 серпня 2020р. о 12:40 в режимі відеоконференції.

31.07.2020р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" надійшло клопотання про продовження процесуального строку на надання відзиву на позов та відкладення розгляду справи, відповідно до якого відповідач просив суд продовжити до 31.08.2020р. процесуальний строк на надання відзиву на позов та відкласти до 31.08.2020р. підготовче засідання у справі №916/1453/20.

31.07.2020р. до господарського суду Одеської області від Міністерства інфраструктури надійшли пояснення щодо позову.

03.08.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях надійшов відзив на позовну заяву.

28.07.2020р. за вх.№20004/20 господарський суд одержав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, згідно з яким представник третьої особи просив суд забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20, що призначено на 03 серпня 2020 р. о 12:40, в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. відкладено підготовче засідання на "19" серпня 2020 р. о 11:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 19.08.2020р. о 11:30. Доручено Господарському суду Київської області забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20 19 серпня 2020р. о 11:30 в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. клопотання представника Міністерства інфраструктури України від 28.07.2020р. задоволено. Доручено Голосіївському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20 03 серпня 2020р. о 12:40 в режимі відеоконференції.

06.08.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" надійшло клопотання про продовження строку на надання відзиву на позов вх. № ГСОО 20820/20, відповідно до якого заявник просив суд продовжити до 18.08.2020р. процесуальний строк на надання відзиву на позов.

Протокольною ухвалою суду від 19.08.2020р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" та продовжено процесуальний строк до 18.08.2020р.

13.08.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях надійшов відзив на позовну заяву.

Також, 18.08.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" надійшло клопотання про продовження строку на надання відзиву на позов вх. № ГСОО 21901/20, відповідно до якого останній просив суд продовжити відповідачу процесуальний строк надання відзиву на позов та просив суд встановити Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" наступний строк надання відзиву на позов - до завершення п`ятого робочого дня, який слідуватиме з моменту постановлення судом ухвали про поновлення провадження у справі №916/1453/20 після повернення матеріалів справи за результатами проведення експертизи.

19.08.2020р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.08.2020р. в задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" від 18.08.2020р. вх. № ГСОО 21901/20 відмовлено. В продовженні Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" процесуального строку надання відзиву на позов та встановленні Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" наступного строку надання відзиву на позов - до завершення п`ятого робочого дня, який слідуватиме з моменту постановлення судом ухвали про поновлення провадження у справі №916/1453/20 після повернення матеріалів справи за результатами проведення експертизи відмовлено.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.08.2020р. відкладено підготовче засідання на "10" вересня 2020 р. о 12:30. Клопотання Міністерства інфраструктури України від 19.08.2020р. задоволено. Доручено господарському суду Київської області забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20 10 вересня 2020р. о 12:30 в режимі відеоконференції.

18.08.2020р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) про стягнення 459218,66 грн., як вартості майна, безпідставно набутого без достатньої правової підстави.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.08.2020р. повернуто зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" від 18.08.2020р. вх. № ГСОО 2518/20.

07.09.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. відкладено підготовче засідання на "06" жовтня 2020 р. о 12:30. Клопотання Міністерства інфраструктури України від 31.08.2020р. задоволено. Доручено Північному апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20 06 жовтня 2020р. о 12:30 в режимі відеоконференції. Зобов`язано Міністерство інфраструктури України направити уповноваженого представника до Північного апеляційного господарського суду для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 06.10.2020р. о 12:30. Запропоновано позивачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати учасникам справи відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", оформлену з урахуванням вимог, встановлених ст.166 ГПК України, в строк до 25.09.2020р. Запропоновано РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївських областях підготувати та надати до суду і одночасно надіслати учасникам справи заперечення на відповідь на відзив ДП „АМПУ" в особі Ренійської філії ДП „АМПУ", оформлені з урахуванням вимог, встановлених ст.167 ГПК України, в строк до 25.09.2020р.

25.09.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях надійшли заперечення на відповідь на відзив на позов по справі.

28.09.2020р. позивачем було подано відповідь на відзив.

05.10.2020р. до господарського суду Одеської області від Міністерства інфраструктури України надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом господарської справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2020р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1453/20. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "27" жовтня 2020 р. о 10:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 27.10.2020р. о 10:00. Клопотання Міністерства інфраструктури України від 06.10.2020р. задоволено. Доручено Північному апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20 27 жовтня 2020р. о 10:00. У судовому засіданні в режимі відеоконференції братиме участь представник третьої особи - Міністерства інфраструктури України. Зобов`язано Міністерство інфраструктури України направити уповноваженого представника до Північного апеляційного господарського суду для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

27.10.2020р. за вх.№28706/20 господарський суд одержав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, згідно з яким представник третьої особи просив суд забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20, яке призначено на 11 листопада 2020 р. о 11:00, в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні, 27.10.2020р. судом було оголошено перерву по справі до 11.11.2020р. о 11:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.10.2020р. клопотання представника Міністерства інфраструктури України від 27.10.2020р. задоволено. Доручено Вищому антикорупційному суду забезпечити проведення судового засідання у справі №916/1453/20 11 листопада 2020р. о 11:00 в режимі відеоконференції. Зобов`язано Міністерство інфраструктури України направити уповноваженого представника до для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

11.11.2020р. судом було оголошено перерву до 17.11.2020р. о 15:00.

17.11.2020р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 19.11.2020р. о 10:30.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.11.2020р. повідомлено третю особу по справі №916/1453/20: Міністерство інфраструктури України про судове засідання, яке відбудеться "19" листопада 2020 р. о 10:30. Неявка представника Міністерства інфраструктури України, належним чином повідомленого про час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає його проведенню.

У судовому засіданні, 19.11.2020р., судом було оголошено протокольну ухвалу про проведення судового засідання для розгляду справи по суті "24" листопада 2020 року о 13:45 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

У судовому засіданні, 24.11.2020р., судом булло оголошено перерву до 24.11.2020р. о 15:30.

У судовому засіданні 24.11.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 02.12.2020 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" та Міністерства інфраструктури України, суд встановив.

08 травня 2015 року між Регіональним відділенням Фондом державного майна України по Одеській області (наразі - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, на належить до державної власності №95 (надалі - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме причал №9 (інв. №1781, реєстровий №3872770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 220,00 п.м. причального фронту, розташований у акваторії Ренійського морського порту, за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська,188 (далі - майно), яке обліковується на балансі Державного підприємства „Адміністрація морських портів України"/Ренійська філія ДП „АМПУ"/ (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП „Бюро проектування та експертизи" станом на 31 березня 2015р. і становить 2765000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору, майно передається в оренду з метою здійснення операцій з перевантаження зернових вантажів (інше використання нерухомого майна).

Згідно до п. 2.1. Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передавання майна. Передавання майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 2.5. Договору, орендоване нерухоме майно залишається на балансі балансоутримувача із зазначенням того, що цей об`єкт є орендованим.

Умовами п. 3.1. Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами) (надалі - методика розрахунку) та Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011р. №906 та становить без ПДВ за результатами конкурсу, пропозицією орендаря за базовий місяць оренди - листопад 2014р., згідно публікації в газеті „Відомості приватизації" від 14.01.2014р. №1-2 (850-581) - 45000,00 грн., з урахуванням індексів інфляції від листопада 2014р. до базового місяця оренди (березень 2015р.) - 55754,06 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - травень 2015р. визначається шляхом коригування орендної плати, яка зазначена у абзаці І цього пункту на індекс інфляції квітня 2015р. та травня 2015р.

Згідно до п. 3.3. Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Відповідно до п. 3.5. Договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлений Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасна копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 70% надсилається орендарем орендодавцеві та 30% - балансоутримувачу.

Умовами п. 3.11 Договору встановлено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди майна не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, у повному обсязі, якщо така виникла, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 08.05.2015р. по 08.04.2018р. включно.

За умовами п. 10.2. Договору, зміни до умов цього Договору або його розірвання допускається за взаємною згодою сторін, балансоутримувача, уповноваженого органу управління. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою стороню, укладаються у вигляді Договору про внесення змін.

Відповідно до 10.4. Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, Договір вважається продовженим на той самий і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавцем термін.

Згідно до п. 10.9. Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

12 травня 2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було складено ті підписано Акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Державного підприємства „Адміністрація морських портів України до Договору оренди від 12 травня 2015р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені". (а.с. 25. т.1).

07 червня 2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було укладено Договір про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності.(а.с. 26, т.1).

Умовами п. 2. Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. розділ 5 Договору оренди доповнено пунктом п. 16. наступного змісту: „п. 16. надати орендодавцю нову незалежну оцінку об`єкту оренди".

Відповідно п. 2. Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р., розділ 3 Договору оренди доповнено пунктом 3.12. наступного змісту: „3.12. після отримання нової незалежної оцінки об`єкту оренди здійснити перерахунок орендної плати з обов`язковий внесенням відповідних змін до Договору оренди від 08.05.2015р.".

Згідно до п. 4 Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. п. 9.4. розділу 9 Договору оренди доповнено п.п. ї) наступного змісту: Ї)у разі невиконання п. 3.12., п. 5.16 цього договору".

Умовами п. 5 Договору 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. пункт 10.1. Договору оренди доповнено реченням такого змісту: „... продовжити термі дії Договору до 08.03.2021р. виключно при умові виконання орендарем п. 3.12, п.5.16. цього Договору".

Також, п. 6 Договору 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. сторонами було узгоджено, що ці зміни діють з 09.04.2018р. і є невід`ємною та складовою частиною Договору оренди нерухомого майна, що належить до Державної власності від 08.05.2015р.".

06.03.2020р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було укладено Договір про внесення зміни до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності. (а.с. 37, т.1).

Умовами п. 1. Договору від 06.03.2020р. про внесення зміни до Договору оренди від 08.05.2015р. пункт 1.1. договору оренди викладено в такій редакції: „1.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме причал №9 (інв. №1781, реєстровий №3872770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 220,00 п.м. причального фронту, розташований у акваторії Ренійського морського порту, за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська,188 (далі - майно), яке обліковується на балансі Державного підприємства „Адміністрація морських портів України"/Ренійська філія ДП „АМПУ"/ (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ „Сінергія ін вест" станом на 30 листопада 2019р. і становить 6924000,00 грн.".

Відповідно п. 2. Договору від 06.03.2020р. про внесення зміни до Договору оренди від 08.05.2015р., пункт 3.1 договору оренди викладено в такій редакції: „3.1. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2019р.: 119369,92 грн.".

Згідно п. 3. Договору від 06.03.2020р. про внесення зміни до Договору оренди від 08.05.2015р., пункт 12. розділу 12 „Додатки" викладено в такій редакції: „12.2. до цього Договору додаються розрахунок орендної плати від 06.03.2020р. Розрахунок орендної плати від 08.05.2015р. вважати таким, що втратив чинність2й.

Положеннями п. 5. Договору від 06.03.2020р. про внесення зміни до Договору оренди від 08.05.2015р. визначено, що ці зміни діють з 09.04.2018р. та є невід`ємною та складовою частиною Договору оренди нерухомого майна, що належить до Державної власності від 08.05.2015р.

В обґрунтування поданого позову позивачем було вказано суду, що 06.02.2020 року на адресу позивача надійшов лист Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" №6/А від 06.02.2020р., з яким направлено проект договору про внесення змін до Договору оренди в чотирьох примірниках для підписання.

У відповідь на вказаний лист орендаря від 06.02.2020р., балансоутримувачем була надана відповідь від 02.03.2020р. №349/21-01-03/Вих/21, згідно якої балансоутримувач скористався своїм правом не надавати згоду на укладання договору про внесення змін до Договору оренди, та повернув отриманий проект договору про внесення змін до Договору оренди Орендарю (в 4-х примірниках) з підстав, вказаних у листі.

Втім, як вказує позивач у позові, 13.04.2020р. позивачем отримано лист Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" від 13.04.2020р. №27/А, згідно якого надано договір про внесення змін до Договору від 08.15.2015р., укладений 06.03.2020р., лише між орендодавцем і орендарем, тобто без згоди балансоутримувача.

Отже, Позивач вважає, що вказаний договір від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності, був укладений між орендарем та орендодавцем з порушенням умов Договору, а також з допущенням порушень норм Закону України „Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року № 2269-ХІІ (далі - Закон) (в редакції виникнення спірних відносин), а також прав та інтересів балансоутримувача.

Вказане, за твердженням позивача, стало підставою для звернення балансоутримувача до суду з даним позовом про визнання недійсним договору від 07.06.2019р. та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" повернути орендоване майно (причал №9) балансоутримувачу.

Також в обґрунтування поданого позову позивач посилався на ст. 9, 41, 113 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України „Про управління об`єктами державної власності", ст. 1 Закону України „Про Фонд державного майна України" та зазначав суду, що Фонд державного майна України виступає органом, уповноваженим державою виконувати функції управління державним майном.

Також позивачем зазначалось, що відповідно до статті 5 Закону Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва виступають орендодавцями майна, зазначеного у цьому Законі.

Відповідно до роз`яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/225 від 02.04.1994 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з судовим захистом права державної власності", до державної належать загальнодержавна та комунальна власність, суб`єктами права на які є відповідно держава в особі Верховної Ради України і адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних та сільських Рад народних депутатів. Суб`єкти права державної власності можуть покласти обов`язок управляти державним майном на відповідні уповноважені ними державні органи. Пунктом 2 вказаних Роз`яснень визначено, що при вирішенні спорів слід виходити з того, що майно, яке належить до державної власності і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, тобто підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності, визначеним статутом.

На підставі Закону України „Про морські порти України", наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року №163 „Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства „Адміністрація морських портів України" було реорганізовано Державне підприємство „Ренійський морський торговельний порт" та виділено Ренійську філію ДП „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту).

До реорганізації державного підприємства, причал №9 (інвентарний номер 1781, введеного в експлуатацію 01.01.1966р.) перебував на балансі Державного підприємства „Ренійський морський торговельний порт", та був переданий на баланс Ренійській філії ДП „АМПУ" згідно Акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 року. Опис та характеристики причалу №9 передбачені зокрема у Технічному паспорті на гідротехнічні споруди РФ ДП „АМПУ" від 12.10.2016 року. Станом на 01.05.2020 року залишкова (переоцінена) вартість Майна (причалу №9) складає 429576,56грн., що підтверджується балансовою довідкою позивача від 20.05.2020 року.

Позивачем зверталась увага суду та було зазначено, що згідно умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №95 від 08.05.2015р. майно було передано в оренду строком на 2 роки 11 місяців (з 08.05.2015р. до 08.04.2018 включно). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 2 ст. 291 ГК України, та п. 10.6 Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №95 від 08.05.2015р., договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Тобто, за поясненнями позивача, укладаючи Договір оренди від 08.05.2015 року сторони встановили, що його умови застосовуються та діють для сторін в період з дати його укладання до 08.04.2018 року включно.

Частиною 1 ст. 777 ЦК України передбачене переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк. Частиною 3 статті 17 Закону передбачено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, мас переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач, який продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У п. 10.4. Договору Сторони встановили, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання Орендарем умов цього Договору, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін.

Таким чином, за твердженнями позивача, вказані норми і умови Договору передбачають таку правову конструкцію, як поновлення договору оренди, яка зводиться по суті до продовження попередніх договірних відносин на той самий строк за умови, якщо проти цього не заперечує одна із сторін, а також орган, уповноваженого управляти майном, яким є Міністерство інфраструктури України.

Також, відповідно до п. 10.2. Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №95 від 08.05.2015р., зміни до його умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємною згодою сторін, балансоутримувача, уповноваженого органу управління. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою стороною, укладаються у вигляді Договору про внесення змін.

Виходячи з норми статті 654 ЦК України вбачається, що зміна або розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту.

Проте, як вказує позивач, незважаючи на все вищевказане, РВ ФДМУ по Одеській області при внесенні змін до Договору допущено ряд порушень вимог законодавства та умов Договору, а саме: По-перше, строк Договору закінчився 08.04.2018 року, проте договір про внесення змін до Договору оренди укладений лише 07.06.2019 року. Отже, зміни були внесені до недіючого Договору, оскільки чинність його припинена у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. По-друге, за поясненнями позивача, строк Договору Орендодавцем продовжено до 08.03.2021 року за умови виконання Орендарем п. 3.12 та п. 5.16. Договору в частині проведення нової незалежної оцінки об`єкту оренди. Згідно з п. 1. договору від 06.03.2020 про внесення змін до Договору оренди, вбачається, що оцінка була проведена лише 30.11.2019 року. При цьому, згідно статті 11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди. Тобто, оцінка об`єкта оренди, яка є обов`язковою умовою для продовження договору оренди мала бути проведена до моменту продовження Договору або протягом одного місяця після закінчення терміну його дії.

По-третє, як зауважує позивач, вказаний договір від 07.06.2019р., який передбачає внесення змін до Договору оренди, підписаний лише орендодавцем та орендарем, тобто без згоди або погодження балансоутримувача та уповноваженого органу управління майном, про що свідчить відсутність їх погодження (підпис уповноважених представників та відбиток печаток) на договорі. До того ж, до позивача взагалі не надходили пропозиції щодо надання такої згоди, та згода не надана позивачем в іншому вигляді.

Також, позивачем було вказано суду, що зміни, які було викладено у Договорі про внесення змін від 07.06.2019р. до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №95 від 08.05.2015р. стосуються у тому числі зміни (продовження) терміну дії Договору оренди, що здійснюється за умови відсутності заперечень органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін (п. 10.4 Договору).

Орендодавець майна відмовляє в укладанні договору оренди в разі, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладання договору оренди.

Оскільки, у даному випадку Міністерство інфраструктури України виражає волевиявлення щодо згоди/не згоди на таке продовження, а РВ ФДМУ по Одеській області позбавлене права продовжити Договір без наявності на це волевиявлення органу, уповноваженого управляти майном, відсутність погодження Міністерства інфраструктури України на договорі від 07.06.2019р. свідчить про незаконність спірного договору від 07.06.2019 року.

Одночасно, позивачу не відомо про надання згоди або заперечень Міністерством інфраструктури України на продовження Договору в іншому вигляді.

Отже, вказані зміни до Договору оренди, зокрема продовження терміну його дії, були внесені після закінчення строку Договору, що за посиланням позивача, є грубим порушенням норм чинного законодавства та умов Договору.

Враховуючи, що балансоутримувачем майна є саме Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" та оскільки Договором передбачено, що майно повертається саме балансоутримувачу, на думку позивача, вимагати повернення майна з оренди в даному випадку також може і Балансоутримувач.

Більше того, як зазначає позивач, оренда причалу №9, що перебуває на балансі Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України", суперечить правам та інтересами позивача у вигляді недоотримання коштів державним підприємством, що випливає з наступного.

До основних фондів Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" відносяться також доходи від надання на території портів послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалів та причального збору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 №483 „Про внесення змін в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №405" до переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, внесена послуга „Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства", тарифи на які затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 за №541.

Вищевказаним наказом Міністерства інфраструктури України також затверджено тарифи на послуги із доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Державного підприємства „Адміністрація морських портів України".

Таким чином, між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" укладений Договір про доступ портового оператора до причалу (ів) №183-П-АМПУ-17 від 28.12.2017 року, який на теперішній час є діючим, а отже сторони підтверджують по ньому свої зобов`язання.

Виходячи з зазначеного, як вказує позивач, та враховуючи, що договір від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" без дотримання норм чинного законодавства, та у спосіб, що суперечить Договору оренди, свідчить про його незаконність та є підставою для визнання його недійсним у судовому порядку з моменту його вчинення, а саме з 07.06.2019р.

Нерухоме майно, як вказує позивач, що належить до державної власності, а саме причал №9 наразі знаходиться у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" без достатніх на це правових підстав, що підтверджується фактами, викладеними у позовній заяві та доданими до неї доказами, з огляду на що, орендоване майно (причал №9) Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" зобов`язане повернути позивачу.

За таких обставин, позивач вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та достатніми доказами, що дає підстави для поновлення порушених прав Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" у судовому порядку.

Позовні вимоги Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) направлено на: визнання недійсним Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", балансоутримувач - Ренійська філія Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" з моменту його вчинення, а саме з 07.06.2019р.; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" повернути нерухоме майно, що належить до державної власності, а саме причал №9 (інв. №1781, реєстровий №38727770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 1781, реєстровий №38727770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 220,00 п.м. причального фронту, розташованого в акваторії Ренійського морського порту, за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188, балансоутримувачу - Державному підприємству „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту); зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях скасувати в базі даних „Етап-Оренда" запис про Договір оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності.

Надаючи відзив на позовну заяву, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях було зазначено суду наступне. (а.с. 14-18, т.2) а.с. 91-95, т.2).

Відповідачем підтверджує, що 08.05.2015р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України та Миколаївській областях, керуючись Законом України "Про оренду державного та комунального майна, Порядком проведення конкурсу на право оренди державного майна, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011р. №906, 08.05.2015р. уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" договір оренди державного нерухомого майна, яке обліковується на балансі Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Ренійська філія ДП „АМПУ"), а саме: причалу № 9, загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 220,00 п. м. причального фронту, розташованого у акваторії Ренійського морського порту, за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188.

У подальшому, 29.05.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" звернулося до Регіонального відділення із заявою вих.№ 59/А про пролонгацію договору оренди від 08.05.2015р.

Наказом Регіонального відділення від 07.06.2019р. № 654 термін дії договору оренди від 08.05.2015р. продовжено до 08.03.2021р.

Зазначений наказ від 07.06.2019р. № 654 „Щодо укладання Договору про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 08.05.2015р. (обліковий номер договору № 95), укладеного із Орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", був прийнятий на підставі діючого законодавства, а саме: Закону України „Про оренду державного та комунального майна", Господарського та Цивільного Кодексів України, листів ФДМУ від -31.05.10р. № 10-16-6607, від 03.11.2011р. № 10-16-7681, а також Постанови Верховного суду від 20.05.2019р. по справі №815/5631/15.

Відповідачем було зазначено суду, що у зв`язку з тим, що договір оренди державного нерухомого майна від 08.05.2015р. (обліковий номер договору № 95) є чинним, та, враховуючи заяву від 29.05.2019р. вих.№ 59/А (вх.РВ від 30.05.2019р. №30/03014), яка надійшла від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", Регіональне відділення не наполягало на поверненні державного майна по договору, а навпаки, розглядало питання продовження дії цього договору.

Також відповідачем було зазначено суду, що Регіональне відділення у своїй роботі керується листом ФДМУ від 31.05.10р. № 10-16-6607, у якому підкреслюється, що орендодавець може продовжувати дію договору оренди без додаткового погодження органу управління. При цьому законодавством визначені умови продовження договорів оренди нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що Договір від 07.06.2019р. про внесення змін до договору оренди від 08.05.2015р. державного нерухомого майна (обліковий номер договору № 95), укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, були здійснені всі дії, які передбачені діючим законодавством. Таким чином, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, вважає Договір від 07.06.2019р. про внесення змін до договору оренди від 08.05.2015р. державного нерухомого майна (обліковий номер договору №95) дійсним.

Надаючи пояснення щодо позову Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту), Міністерством інфраструктури України було зазначено суду наступне. (а.с. 213-225, т.1).

Міністерством інфраструктури України було зазначено суду, що воно повністю підтримує заявлені позивачем вимоги, з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно із Законом України „Про Кабінет Міністрів України", Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (частина друга статті 1). Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому (частина друга статті 21). Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (частини перша, друга статті 49).

Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики (частина друга статті 1 Закону № 3166).

Пунктом 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. № 460 (далі - Положення), визначено, що Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості) (абзац 2 пункту 1 Положення).

Правові основи управління об`єктами державної власності врегульовано положеннями Закону України „Про управління об`єктами державної власності" від 1 вересня 2006 р. № 185- V (далі - Закон № 185).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 185 управління об`єктами державної власності це здійснення Кабінетом міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Було зазначено суду, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 березня 2011р. № 265 „Питання управління Міністерством інфраструктури об`єктами державної власності", Державне підприємство „Ренійський морський торговельний порт" включено до Переліку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінінфраструктури.

Пунктом 2.1 Статуту Державного підприємства „Адміністрація морських портів України", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 24.03.2014р. №149 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що Державне підприємство „АМПУ" утворено з метою забезпечення функціонування морських портів, організації та забезпечення безпеки мореплавства, утримання та ефективного використання державного майна, закріпленого за ним на праві господарського відання та отримання прибутку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України „Про морські порти України" від 17 травин 2012р. № 4709-VI, адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Орендні правовідносини регулювалися чинним на момент їх існування Законом України „Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітни 1992 р. № 2269-ХІІ (далі - Закон № 2269) (в редакції від 24.05.2016, діючий на момент спірних правовідносин).

Державну політику у сфері оренди державного майна здійснюють Кабінет міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва (частина друга статті 2 Закону № 2269).

Відповідно до статті 5 Закону № 2269, орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Міністерство інфраструктури України листом від 24.03.2014р. № 2878/16/10-14, розглянувши лист регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 17.01.2014 № 07-10-00208 до звернення потенційного орендаря - Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" щодо укладення договору оренди державного нерухомого майна - причалу № 9, площею 4290,0 м. кв., за адресою: м. Рені, вул. Дунайська, 188, що обліковується на балансі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України", повідомило, що Міністерство інфраструктури України, враховуючи позицію балансоутримувача та рішення Комісії з питань стосовно розпорядження майном (протокол № 05/14 від 14.02.2014), не заперечує щодо укладення договору оренди вищезазначеного майна в порядку, визначеному законодавством, терміном на 2 роки 11 місяців з метою здійснення операцій з перевантаження зернових вантажів, за умов визначених у даному листі.

Тобто, як було пояснено суду третьої особою, укладаючи Договір оренди від 08.05.2015р. сторони встановили, що його умови застосовуються та діють для сторін в період з дати його укладання та до 08.04.2018 року, включно.

Таким чином, як пояснює третя особа, норми і умови Договору передбачають таку правову конструкцію, як поновлення договору оренди, яка зводиться по суті до продовження попередніх договірних відносин на той самий строк і на тих самих умовах за умови, якщо до умов договору не вносяться зміни та проти цього не заперечує одна із сторін, а також орган, уповноважений управляти майном, яким є Міністерство інфраструктури України, що також узгоджується з нормами частини другої статті 17 Закону № 2269.

Міністерство інфраструктури України зазначає, що ураховуючи викладене, та те, що станом на 24.07.2020р. Міністерство інфраструктури України не надавало до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області погодження Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", щодо продовження терміну дії договору оренди вищезазначеного майна, вважає Договір оренди від 08.05.2015р. таким, що припинив свою дію з 08.04.2018р., тобто із закінченням строку, на який його було укладено.

Також було зазначено суду, що до Міністерства інфраструктури України не надходило повідомлення про укладення оспорюваного договору та його копія, а матеріали справи не містять жодного документу, що підтверджує існування такого повідомлення. Про його укладення Міністерство інфраструктури України дізналось лише у серпні 2017р. під час розгляду вказаної справи № 916/1453/20.

За посиланням третьої особи, у зв`язку з тим, що Договір про внесення змін від 07.06.2019р., який передбачає внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р., підписаний лише Орендодавцем та Орендарем, тобто, без згоди або погодження Балансоутримувача та Уповноваженого органу управління майном, про що свідчить відсутність підписів уповноважених представників та відбитків печаток на договорі, а також відсутність у матеріалах справи відповідного погодження Міністерства інфраструктури України. При цьому, як зазначено позивачем у позові, до позивача взагалі не надходили пропозиції щодо надання такої згоди, та згода не надана позивачем в іншому вигляді.

Відсутність погодження Міністерства інфраструктури України щодо укладення договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. свідчить про незаконність спірного договору, а відтак, як стверджує третя особа, і про відсутність у відповідача правових підстав для користування державним нерухомим майном, яке має бути повернуто Балансоутримувачу.

Також було пояснено суду та зазначено, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області при укладенні Договору про внесення змін до Договору оренди державного майна допущено порушення вимог законодавства та умов Договору в частині строків: строк Договору закінчився 08.04.2018р., проте договір про внесення змін до Договору оренди укладений лише 07.06.2019р., а отже, зміни були внесені до недіючого Договору, оскільки чинність його припинена у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. При цьому, змістом Договору про внесення змін також передбачена зміна умов договору шляхом доповнення новими пунктами та викладення його тексту у новій редакції.

Щодо продовження терміну дії Договору також було повідомлено третьою особою, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 26.06.2018 у справі №520/6285/18, винесеним за заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" Куліша М.В. про встановлення факту продовження оренди нерухомого майна, де Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області є зацікавленою особою, зокрема, встановлено факт продовження договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 08.05.2015р. до 08.06.2021р. на умовах, що містяться в договорі оренди нерухомого майна від 08.05.2015р., а отже вказане рішення суду також винесено після припинення дії Договору, однак, незаконність зазначеного рішення Київського районного суду міста Одеси від 26.06.2018 підтверджено постановою Одеського апеляційного суду від 18.12.2019 у справі № 520/6285/18, якою дане рішення скасовано, а заяву Куліша М.В. про встановлення факту продовження оренди нерухомого майна залишено без розгляду.

За посиланням третьої особи, на даний час відсутні документи, що вказували б на правомірне користування Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" державним майном на підставі орендних відносин, а вказані зміни до Договору оренди, зокрема продовження терміну його дії, які внесено Договором про внесення змій від 07.06.2019р., тобто після закінчення строку дії Договору оренди від 08.05.2015, є такими, що вчинені з грубим порушенням норм чинного законодавства та умов Договору.

Після закінчення строку дії Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору № 95) нерухомого майна, що належить до державної власності Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" не повернуто з оренди державне майно.

Тобто, нерухоме майно, що є предметом спірного договору, перебуває у ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" відповідно до Договору оренди державного манна, що перебуває на балансі Ренійської філії Державного підприємства „АМПУ" від 08.05.2015р. та по теперішній час до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях (правонаступник РВ ФДМУ по Одеській області) не поверталось.

Отже, враховуючи, що Балансоутримувачем майна є саме Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту), та оскільки Договором передбачено, що майно повертається саме Балансоутримувачу, вимагати повернення майна з оренди в даному випадку також може і Балансоутримувач.

Міністерством інфраструктури України було вказано суду, що виходячи з зазначеного, та враховуючи, що договір від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015 (обліковий номер договору № 95) нерухомого майна, що належить до державної власності укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" з порушенням норм законодавства, що регулює правовідносини у сфері оренди державного майна, та у спосіб, що суперечить Договору оренди, свідчить про його незаконність та є підставою для визнання його недійсним у судовому порядку з моменту його вчинення, а саме з 07.06.2019р.

Нерухоме майно, що належить до державної власності, а саме причал № 9 наразі знаходиться у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" без законних на те підстав, що підтверджується фактами, викладеними у позовній заяві та доданими до неї доказами, з огляду на що, орендоване майно (причал №9) Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" зобов`язано повернути позивачу.

Таким чином, за посиланням Міністерства інфраструктури України, оскаржуваний договір про внесення змін до Договору оренди нерухомого манна, що належить до Державної власності, порушує право власності, користування та розпорядження позивачем цим майном, яке знаходиться в його господарському відданні.

Надаючи відповідь на відзив РВФДМУ, Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) було зазначено суду наступне. (а.с. 129-134, т. 2).

Позивачем було пояснено суду, що згідно заяви від 29.05.2019р. №59/А Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" „Про пролонгацію договору оренди державного майна" Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" просило Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях укласти письмову угоду про пролонгацію Договору оренди, з розповсюдженням її дії з 09.04.2018р. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях від 07.06.2019р. №654, виданим на підставі вказаної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" від 29.05.2019р., вирішено внести зміни до Договору оренди та продовжити його дію до 08.03.2021р., починаючи з 09.04.2018 року.

Позивач вважає, що вказані документи, що додані до відзиву, ще раз підтверджують порушення Відповідачами вимог чинного законодавства України та умов Договору оренди.

За твердженнями позивача, заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" від 29.05.2019р. №59/А була надана до Регіонального відділення Фонду державного майна України та відповідний наказ від 07.06.2019р. №654 був виданий пізніше одного місяця після закінчення терміну дії Договору оренди (до 08.05.2018 року), а тому, як зазначає позивач, зміни були внесені до недіючого Договору, оскільки чинність його припинена у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, і це свідчить про порушення відповідачами умов Договору оренди та чинного законодавства України.

Крім того, як вказує позивач, як вбачається з пояснень третьої особи, за згодою Міністерства інфраструктури України на продовження терміну Договору оренди Регіональне відділення Фонду державного майна взагалі не зверталось, та станом на 24.07.2020р. Міністерством інфраструктури України не надавало погодження щодо продовження терміну дії Договору оренди.

Таким чином, на думку позивача, відповідно до укладеного Договору оренди поряд з Регіональним відділенням Фонду державного майна та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" у Балансоутримувача також виникли права та обов`язки (розділи 7, 8, п. 9.4. розділу 9 Договору оренди), а тому, позивач, який є балансоутримувачем орендованого майна (причалу №9) має всі права звернутися до суду за захистом та поновленням порушених прав та інтересів.

Щодо скасування запису в базі даних «Етап-Оренда» про Договір оренди, було зазначено позивачем суду, що згідно позовних вимог також заявлено суду вимогу про зобов`язання відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях скасувати запис в базі даних „Етап-Оренда" про Договір оренди від 08.05.2015р. №95.

Проте, позивач не погоджується з доводами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, що викладено останнім у відзиві на позовну заяву та зазначає, що згідно Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, регіональне відділення Фонду державного майна України утворюється у тому числі в областях, є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Таким чином, за твердженнями позивача, у разі прийняття та набрання чинності судового рішення про зобов`язання Орендодавця державного майна скасувати запис про Договір оренди, відповідач буде вирішувати питання скасування вказаного запису безпосередньо з Фондом державного майна України згідно внутрішніх локальних нормативних актів задля належного виконання рішення суду. За таких умов, як стверджує позивач, усі вищевказані безпідставні дії та бездіяльність відповідача дозволяють Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" до теперішнього часу користуватися державним нерухомим майном, а саме причалом №9, який обліковується на балансі позивача, без правових підстав, тим самим завдаються збитки державному підприємству у вигляді недоотримання коштів.

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними, підтверджені належними доказами, та такими, що підлягають задоволенню, а заперечення відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях необґрунтованими та надуманими.

Надаючи заперечення на відповідь на відзив на позов по справі №916/1453/20, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях було зазначено суду наступне. (а.с. 12, 13, т. 3).

Посилаючись на положення п. 10.4. Договору та ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", відповідачем було зазначено суду, що відсутність заперечень Міністерства інфраструктури України, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін (за три місяці до спливу строку Договору оренди), відсутність заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, належне виконання Орендарем своїх зобов`язань за договором оренди, Договір оренди від 08.05.2015р. №95, вважається автоматично продовженим на той самий строк (2 роки 11 місяців) до 08.03.2021р.

Відповідачем було вказано суду, що враховуючи звернення орендаря від 29.05.2019р. №59/А, було укладено Договір від 07.06.2019р. згідно якого було здійснено документальне продовження договору оренди, а також враховано вимоги ст. 11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. №269-ХІІ, також було зазначено суду, що на виконання вимог ст. 11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. №269-ХІІ та п.п. 2, 3 Договору від 07.09.2019р., орендарем було здійснено нову оцінку об`єкту оренди та за її результатами здійснено перерахунок орендної плати, що відображено у Договорі від 06.03.2020р. про внесення змін до договору оренди від 08.05.2015рю №95, умови якого діють з 09.04.2018р.( з моменту продовження Договору оренди від 08.05.2015р. №95).

Таким чином, як вказує відповідач, у своєї діяльності Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях керується виключно вимогами чинного законодавства та умовами договору оренди.

Відповідно до наданого відзиву на позову заяву, відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було зазначено суду наступне. (а.с. 191-200, т.2).

За твердженнями відповідача, відповідно до п. 10.1. Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 95 від 08.05.2015р., укладеного між відповідачами, Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців - до 08.04.2018р. включно.

Відповідач посилався на п. 10.4. 10.4. Договору оренди та зазначав, що аналогічна норма передбачена ч. 2 ст. 17 ЗУ „Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, яка діяла станом на 08.04.2018р. та ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України.

За поясненнями відповідача, як позивач, так і усі інші учасники справи у своїх заявах по суті справи не заперечували наступні факти: протягом одного місяця після закінчення строку Договору оренди жодні заяви про припинення та/або заперечення щодо продовження строку дії Договору оренди не заявлялися ані Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, ані Міністерством інфраструктури України, ані навіть позивачем, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" належним чином виконувало умови Договору оренди.

За твердженнями відповідача, обидві умови для автоматичного продовження Договору оренди, передбачені як Договором, так і законом - були виконані, що не заперечується жодним із учасників справи, це означає, що у будь-якому випадку Договір оренди був продовжений автоматично на той самий строк, тобто до 08.03.2021 року.

Що стосується Договору про внесення змін до Договору оренди від 07.06.2019р., визнання якого недійсним вимагає позивач у цій справі від 07.06.2019р., відповідачем було пояснено суду, що у листі відповідача до Фонду від 29.05.2019 р. вих. № 59/А зазначалось, що договір укладається з метою закріпити пролонгацію Договору оренди шляхом укладення відповідної письмової угоди, дія якої буде також застосовуватись до періоду з 09 квітня 2018 року до дати підписання угоди.

Відповідачем було вказано суду, що підставою для продовження орендних відносин за Договором оренди (тобто підставою їх виникнення на новий строк) стала наявність передбачених в законі юридичних фактів, які не заперечуються жодним учасником цієї справи, а саме - відсутність заяв сторін про припинення Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії.

Звідси випливає, що правовідносини за Договором оренди продовжилися після 08.04.2018р. не в силу договору, а в силу іншого вищезазначеного юридичного факту: в силу настання певних обставин, передбачених в законі, тому Договір від 07.06.2019р. став лише формою закріплення іншого юридичного факту та не став сам по собі підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, адже вони виникли ще до нього та існували б і без його підписання.

За поясненнями відповідача, цей висновок підтверджується Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 р. у справі № 910/5410/19, в якій зазначено: «Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 911/2980/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 29.05.2018у справі № 923/854/17.».

Відповідач вказує, що підстави пролонгації договорів оренди державного майна у вигляді так званої „мовчазної згоди" сторін вичерпно врегульовано положеннями ст. 764 ЦК України, ст. 284 ГК України та ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", а норма ст. 11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" не є такою, що унеможливлює „автоматичне" продовження дії договору оренди, оскільки відповідна норма взагалі ніяким чином не регулює питання, пов`язані як із закінченням дії договору оренди, так і з продовженням його дії, тобто спірні правовідносини не є предметом регулювання цієї норми матеріального права.

Крім того, як було вказано відповідачем, відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону, у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. Однак, як зазначає відповідач, ані Міністерство інфраструктури України - як власник причалу, ані позивач - як балансоутримувач (який стверджує, що начебто Договір оренди є невигідним для нього та він вважає більш прибутковим для себе надання Підприємству права на користування причалом за Договором про доступ портового оператора до причалу), жодних попереджень в порядку ч. 3 ст. 17 Закону не надавали, чим створили підстави (та створили ще один юридичний факт) для реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" свого права на автоматичну пролонгацію Договору.

Тому, як то було зазначено відповідачем, за рахунок бездіяльності позивача та Міністерства інфраструктури України, через те, що вони своєчасно не скористалися своїм правом на „відкликання" причалу з оренди в порядку ч. З ст. 17 Закону, Договір був автоматично продовжений до 08.03.2021 року.

Крім того, Відповідач вважає, що до останнього часу позивач визнавав дійсність Договору оренди та відповідно й дійсність Договору від 07.06.2019р., що підтверджується наступним.

Позивач протягом спірного періоду, тобто починаючи з 08.04.2018р., вимагав від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" виконання обов`язків, передбачених Договором оренди, зокрема щодо утримання та ремонту причалу.

Згідно з п. 5.4. Договору оренди, Підприємство зобов`язане забезпечувати збереження орендованого Причалу, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати Причал в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендований Причал в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.

Пунктом 5.6. Договору оренди передбачений обов`язок Підприємства своєчасно, за згодою позивача, здійснювати за власний рахунок поточний та інші види ремонтів орендованого Причалу.

Так, як зазначає відповідач, перший з двох виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" у спірний період ремонтів був спричинений аварією, яка сталася 24.07.2017р.

28.11.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" звернулося до центрального офісу ДП „АМПУ" листом № 77/А з проханням про надання згоди на проведення ремонтно- відновлювальних робіт на причалі.

14.12.2017р. позивачем у листі № 8432 було надано відповідь про те, що він як балансоутримувач не заперечує щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" ремонтно-відновлювальних робіт на причалі.

Відповідно до Акту від 18.10.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" з відома позивача було виконано ремонтні роботи з повного відновлення електроживлення на причалі, що є поточним ремонтом за Договором (що у свою чергу є обов`язком Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" згідно п. 5.6. Договору).

Далі, як зазначає відповідач, листом № 29/21-02-03 від 08.11.2018 року позивач запропонував Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" „виконати закупівлю відбійних пристроїв та необхідних матеріалів, виробів та їх збирання на причалі №5 9" та виконати ремонт колесовідбійного брусу причалу „до кінця 2018 року" з метою виконання п. 5.4. Договору оренди.

30.06.2019р. представниками Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" та позивача було підписано Акт огляду Причалу після проведеного ремонту, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було виконано роботи з ремонту Причалу, а саме з відновлення залізобетонного колесовідбійника Причалу на загальну суму - 4341,79 грн.

Як пояснює відповідач, в Акті, підписаному представниками позивача, зазначено, що ремонт причалу виконаний з відома позивача, рекомендації позивача виконані повністю, а виконані ремонтні роботи є поточним ремонтом. Таким чином, за поясненнями відповідача, у спірний період позивач двічі приймав виконання відповідачем обов`язків, передбачених Договором оренди, а саме обов`язків з поточного ремонту причалу.

Також відповідачем було звернуто увагу суду та зазначено, що, відповідно до п. 5.11. Договору оренди, аналогічно Типовому договору оренди, затвердженому наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 р. № 1774, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" зобов`язане укласти з позивачем похідний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна.

На виконання вищезазначеного положення Договору оренди, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого за Договором оренди нерухомого майна № 25-П-РБФ-18 від 17.10.2018 року. Згідно з п. 1.2. цього Договору, позивач забезпечує обслуговування та утримання Майна, а Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" відшкодовує позивачу як балансоутримувачу витрати на утримання Майна та витрати на сплату земельного податку. Цю суму Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" щомісячно, добросовісно, на підставі рахунків позивача, які виставлялися протягом усього спірного періоду, сплачує позивачу на виконання Договору про відшкодування з моменту його укладення до сьогодні.

Більше того, на початку цього року позивач, посилаючись на прийняті внутрішні рішення, декілька разів звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" з пропозицією укласти додаткову угоду до Договору про відшкодування, відповідно до якої збільшити розмір платежу за Договором: згідно останньої пропозиції розмір збільшення щомісячної плати за Договором становить приблизно 6 разів у порівнянні з діючим розміром платежів.

У зв`язку з відмовою Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" від таких пропозицій з причин повної необґрунтованості заявлених позивачем сум у якості платежу з відшкодування витрат на утримання Причалу, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом, у якому просить визнати Додаткову угоду №3 до Договору укладеною в редакції позивача - наразі позов розглядається в рамках справи № 916/1520/20. За твердженням відповідача, це означає, що позивач визнає чинність прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" як орендаря причалу та навіть наразі намагається через суд збільшити розмір платежів за Договором про відшкодування своїх витрат, який є похідним від Договору оренди, отже, існування Договору про відшкодування витрат без Договору оренди є неможливим.

Таким чином, на думку відповідача, спроби позивача повернути собі орендований причал, які він здійснює, паралельно намагаючись збільшити розмір платежів від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" за користування тим самим причалом - взагалі є абсурдними та взаємовиключними.

За посиланням відповідача, виходячи з вищезазначеного, можна прийти до висновку, що позивач до останнього часу визнавав легальність перебування причалу в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", спонукав робити його ремонт, отримував компенсацію витрат на його утримання, та навіть станом на сьогоднішній день визнає чинність Договору оренди, змагаючись в іншому судовому процесі за збільшення розміру платежів від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" за похідним Договором про відшкодування витрат на утримання причалу.

Окремо, відповідачем звернуто увагу суду на те, що оскільки позивач не був стороною оспорюваного ним правочину, на виконання принципу змагальності, позивач повинен був у позові надати суду належні та допустимі докази того факту, що оспорюваний правочин безпосередньо порушив законні права та інтереси позивача.

За твердженнями відповідача, Договір від 07.06.2018 року є лише формальним вираженням факту автоматичного продовження дії Договору оренди в силу Закону. При цьому позивач мав право висловити свою волю та позицію стосовно продовження Договору оренди із Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" у порядку, визначеному ч. 3 ст. 17 Закону, попередивши про своє рішення повернути собі причал за три місяці до закінчення строку дії Договору оренди, чим він не скористався. Це означає, що автоматична пролонгація Договору оренди стала можливою лише за мовчазної згоди позивача, тому на момент продовження дії Договору права та інтереси позивача порушені не були, і своїм мовчанням він створив законні умови для його пролонгації.

Більше того, як вже було описано, позивач активно користувався своїми правами балансоутримувача як за Договором оренди, так і за Договором про відшкодування витрат на утримання причалу і до останнього часу не вважав їх існування порушенням своїх прав, а навпаки, позивач приймав результати робіт Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" з ремонту причалу та щомісяця виставляв рахунки та отримував плату за Договором оренди та за Договором про відшкодування витрат на утримання причалу.

Що стосується аргументів позивача, що він, як державне підприємство, міг би отримувати більше коштів за умови користування позивачем причалом не за Договором оренди, а за Договором про доступ портового оператора до причалу, Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було зазначено у відзиві наступне.

Відповідно до п. 3.5. Договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та Позивачу у співвідношенні 70% до 30%.

При цьому, плату за Договором про доступ отримує сам Позивач.

Згідно зі статутом ДП „АМІІУ" є комерційним підприємством. Звідси випливає, що наразі за Договором оренди Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" здійснює щомісячні прямі платежі в державний бюджет, а також позивачу, у тому числі й за Договором про відшкодування витрат.

У випадку ж користування причалом на підставі Договору про доступ до причалу, платежі отримуватиме виключно позивач.

Це, за твердженням відповідача, означає, що аргумент стосовно недоотримання коштів через наявність Договору оренди позивачем, стосується тільки його власних комерційних інтересів як окремого суб`єкта господарювання по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", а не інтересів держави.

За поясненнями відповідача, позов обґрунтований не потребою захистити своє право на користування причалом, а виключно економічним інтересом позивача як комерційного підприємства заробити більше. З такої логіки, на думку відповідача, заінтересованою особою може виступити будь-який інший суб`єкт господарювання, який дійде висновку, що міг би заробити більше, якби Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" повернуло причал з оренди та, наприклад, причал би був наданий йому у користування і т.д.

Враховуючи те, що у позовній заяві позивач не надав доказів порушення свого права як заінтересованої особи, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" вважає, що його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищезазначене, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" не погоджується з наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову, вважає позов необґрунтованим, викладені в ньому аргументи не доведеними, а тому просить суд в позові відмовити.

Надаючи відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) було зазначено суду наступне. (а.с. 17-25, т.3).

Щодо автоматичного продовження строку дії Договору оренди, позивачем було вказано суду, що як вбачається з матеріалів справи, спірний Договір від 07.06.2019 року було укладено на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях від 07.06.2019 №654, виданого на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" „Про пролонгацію договору оренди державного майна" від 29.05.2019 №59/А.

Орендодавець та Орендар погодили внесення змін до Договору оренди шляхом укладання Договору від 07.06.2019 року, та встановили, то ці зміни діють з 09.04.2018р. і є невід`ємною та складовою частиною Договору оренди від 08.05.2015р.

Таким чином, Договором від 07.06.2019р. були внесені зміни до Договору оренди, якими серед іншого було змінено строк дії Договору оренди до 08.03.2021р.

Позивачем було пояснено суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" у своєму відзиві жодним чином не спростувало та не аргументувало, на якій підставі у разі внесення змін до Договору оренди між орендодавцем та орендарем не має укладатися договір про внесення змін до Договору оренди, та не обґрунтувало, чому останній не погоджений з Балансоутримувачем та уповноваженим органом управління, як цього вимагає пункт 10.2. Договору оренди га положення статті 654 ЦК України.

Було також вказано суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" також не зазначило у своєму відзиві з чим вони пов`язують подачу до Київського районного суду м. Одеси заяви про встановлення юридичного факту продовження Договору оренди до 08.03.2021 року, та нагальну необхідність встановлення юридичного факту у судовому порядку, якщо на їх думку юридичний факт продовження Договору оренди настав в силу обставин, передбачених в законі.

За таких умов, позивач вважає, що своїми вищевказаними діями відповідачі ще раз підтверджують свої наміри укладання Договору про внесення змін на дотримання п.10.2. Договору оренди, у тому числі щодо зміни строку договору оренди.

З урахуванням наведеного, та враховуючи, що Договір від 07.06.2019р. передбачає саме внесення змін до Договору оренди, останній в розумінні пункту 10.2. Договору оренди повинен бути погоджений з Ренійською філією ДП „АМІІУ" та Міністерством інфраструктури України, однак, за поясненнями позивача, в порушенні п. 10.2. Договору оренди Договір від 07.06.2019р. підписаний лише орендодавцем та орендарем, тобто без згоди або погодження Балансоутримувача та уповноваженого органу управління майном, про що свідчить відсутність їх погодження на Договорі від 07.0.2019р. або інші докази.

Також зверталася увага суду та було зазначено позивачем, що для продовження договору оренди повинна проводитись оцінка об`єкту оренди, як то визначено ст. 11 Законом України „Про оренду державного та комунального майна".

Позивач зазначає, що враховуючи, що умовами пунктів 5.4. та 5.6. Договору оренди чітко визначено, що саме орендар майна здійснює у тому числі ремонт орендованого майна за кошти від причального збору, та сам орендар проти цього не заперечує, зважаючи па те, що Адміністрація Ренійського морського порту виконує встановлені Законом України „Про морські порти України" функції та задачі щодо організації та забезпечення безпечної експлуатації об`єктів портової інфраструктури, у тому числі гідротехнічних споруд, включаючи причал №9, та організацію та забезпечення безпеки мореплавства, а також те, що відбулися пошкодження державного нерухомого майна - причалу №9, без поновлення та ремонту яких подальша його експлуатація була б неможлива, в розумінні Договору оренди та чинного законодавства позивач не мав права не надавати згоду на здійснення ремонту та не погодити Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" обов`язків, виконаних належним чином до визнання недійсним Договору оренди.

Щодо права позивача звертатися до суду, ним пояснено та зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України „Про морські порти України" та Статуту Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" передбачено, що державні стратегічні об`єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належить їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначних цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Таким чином, відповідно до укладеного Договору оренди поряд з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" у позивача також виникли права та обов`язки (розділи 7, 8. п. 9.4. розділу 9 Договору оренди).

Тому позивач, який є балансоутримувачем орендованого майна має всі права звернутися до суду за захистом та поновленням порушених прав та інтересів.

Також було пояснено позивачем, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 №483 „Про внесення змін в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №405" до переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, внесена послуга „Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеною відповідно до законодавства", тарифи на які затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 за .№541.

Вищевказаним наказом Міністерства інфраструктури України також затверджено тарифи на послуги із доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні позивача.

Таким чином, за поясненнями позивача, у зв`язку з користуванням Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" нерухомим майном, що належить до державної власності, а саме причалом №9, що обліковується на балансі Ренійської філії ДП „АМПУ", без юридичних підстав на підставі незаконного Договору від 07.06.2019р., це призводить до завдання збитків позивачу у вигляді упущеної вигоди, яку Балансоутримувач зміг би отримати на підставі діючого договору про доступ портового оператора до причалу (ів) №183-П-АМПУ-17 від 28.12.2017 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" та Міністерства інфраструктури України, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Регіональним відділенням Фондом державного майна України по Одеській області (наразі - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях), як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", як орендарем, виникли на підставі укладеного між ними 08 травня 2015 року Договору оренди нерухомого майна, на належить до державної власності №95.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 08.05.2015р. по 08.04.2018р. включно.

Відповідно до 10.4. Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, Договір вважається продовженим на той самий і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавцем термін.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Умовами ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Положеннями ст. 764 Цивільного кодексу України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Умовами ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" закріплено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Приписами ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Приймаючи до уваги вищевикладене, вказані норми законодавства, а також враховуючи, що протягом одного місяця після закінчену строку дії Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №95 від 08 травня 2015 року, тобто протягом одного місяця після 08.04.2018р., заяви жодною зі сторін Договору (Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені") про його припинення не заявлено, а також встановлення судом належного виконання орендарем умов договору, з урахуванням не доведеності іншими учасниками справи за час її розгляду зворотного, Договір оренди нерухомого майна, на належить до державної власності №95 від 08 травня 2015 року наразі є продовженим на той самий строк, відповідно до умов п. 10.4., а саме до 08.03.2021р.

Також, судом враховано, що умовами п. 10.4 Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №95 від 08 травня 2015 року визначено щодо наявності такої умови для продовження строку дії договору, як відсутність заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавцем термін.

З урахуванням такого положення договору, суд вважає за необхідне зазначити, що за час розгляду справи судом також встановлено відсутність наявності заперечень з боку органу уповноваженому управляти об`єктом оренди - Міністерства інфраструктури України.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт продовження на той самий строк, відповідно до п. 10.4. Договору, його дії, а саме до 08.03.2021р., оскільки у встановлений таким договором строк з боку сторін Договору - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях та Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" і органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди - Міністерством інфраструктури України не було надано відповідну заяву про припинення цього Договору, або заперечень щодо продовження його дії.

Щодо позовних вимог Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) про визнання недійсним Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", балансоутримувач - Ренійська філія Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" з моменту його вчинення, а саме з 07.06.2019р., зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" повернути нерухоме майно, що належить до державної власності, а саме причал №9 (інв. №1781, реєстровий №38727770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 1781, реєстровий №38727770.11.ГЯШТОЯ2246), загальною площею 4290,00 кв.м., довжиною 220,00 п.м. причального фронту, розташованого в акваторії Ренійського морського порту, за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188, балансоутримувачу - Державному підприємству „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) та зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях скасувати в базі даних „Етап-Оренда" запис про Договір оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

У своєму Рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року Конституційний суд України визначив основні ознаки охоронюваного законом інтересу, як правового феномену, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. А також дав його дефініцію: охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту), суд зазначає, що відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно зі ст.203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до статті 204 Цивільного кодексу України , правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, судом встановлено, що 07 червня 2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" було укладено Договір про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності, визнання недійсним якого є предметом розгляду у даній справі.

Сторонами такого правочину є відповідачі у даній справі - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені".

Суд зазначає, що вирішуючи даний спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача - Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту), на момент його звернення до господарського суду.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушеного права, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідачів, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

На спростування доводів та тверджень позивача, що були ним визначенні в обґрунтування доводів щодо права Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) звертатися до суду саме з такими заявленими вимогами щодо захисту свого порушеного права, суд зазначає, що ним критично оцінюються посилання позивача, як балансоутримувача орендованого майна, який в свою чергу не є стороною як Договору оренди нерухомого майна, на належить до державної власності №95 від 08 травня 2015 року так і подальших додаткових угод, що були укладені до нього.

Судом критично оцінюються доводи позивача щодо наявного у нього порушеного права, як підстави для звернення до суду з даним позовом, з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 07.07.2015р. №483 „Про внесення змін в додаток до Постанови Кабінету Міністрів від 0306.2013р. №405", а також пояснення щодо недоотримання ним доходів, оскільки, такі доводи позивача щодо користування Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" нерухомим майном, що належить до державної власності, а саме причалом №9, і обліковується на балансі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України", без юридичних підстав на підставі Договору від 07.09.2019р., не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, з урахуванням встановленого судом факту продовження дії Договору оренди, а посилання позивача щодо завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди, як балансоутримувачу, взагалі не підтверджені документально та визначені як підстава поданого позову, на думку суду, безпідставно.

Суд зазнає, що відповідно до п. 3.5. Договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлений Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасна копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 70% надсилається орендарем орендодавцеві та 30% - балансоутримувачу.

Відповідно п. 2. Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р., розділ 3 Договору оренди доповнено пунктом 3.12. наступного змісту: „3.12. після отримання нової незалежної оцінки об`єкту оренди здійснити перерахунок орендної плати з обов`язковий внесенням відповідних змін до Договору оренди від 08.05.2015р.".

Відповідно п. 2. Договору від 06.03.2020р. про внесення зміни до Договору оренди від 08.05.2015р. пункт 3.1 договору оренди викладено в такій редакції: „3.1. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2019р.: 119369,92 грн.".

Отже, як встановлено судом, як договором так і подальшими укладеними додатковими угодами до нього, у тому числі і спірною, сторонами такого договору - відповідачами, було врегульовано умови щодо оплати орендної плати, з визначенням відсоткового розподілення такого перерахування.

Судом також було встановлено за час розгляду справи, що орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" належним чином виконуються умови договору щодо свого обов`язку по сплаті орендної плати та вчасно перераховуються грошові кошти, також орендодавцем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях було підтверджено суду, що наразі за Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" відсутня заборгованість по сплаті орендних платежів та зазначено, що ним належно виконуються умови укладеного правочину між сторонами, з урахуванням нової вартості майна, яка визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ „Сінергія ін вест" станом на 30 листопада 2019р. та становить 6924000,00 грн.

Позивачем, як балансоутримувачем майна, також не заперечується факт надходження орендних платежів від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", які, відповідно в розмірі 30 %, приймаються та зараховуються Ренійською філією Державного підприємства „Адміністрація морських портів України".

Отже, з урахуванням викладеного, за результатами розгляду спору, суд дійшов до висновку, що Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) не доведено належними та допустимими доказами, яке саме цивільне право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушено, у чому полягає порушення його прав, та яким чином права або охоронювані законом інтереси позивача будуть поновлені в результаті задоволення позовних вимог.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторони та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) про визнання недійсним Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені", балансоутримувач - Ренійська філія Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" з моменту його вчинення, а саме з 07.06.2019р. , не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, в задоволенні позову судом відмовляється.

З урахуванням викладеного та зазначеного, враховуючи, що судом вимогу позивача про визнання недійсним Договору від 07.06.2019р. про внесення змін до Договору оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності залишено без задоволення, вимоги позивача про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" повернути нерухоме майно, що належить до державної власності, балансоутримувачу - Державному підприємству „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) та зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях скасувати в базі даних „Етап-Оренда" запис про Договір оренди від 08.05.2015р. (обліковий номер договору №95) нерухомого майна, що належить до Державної власності також не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно до ч. п. 5 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Приймаючи до уваги подання до суду відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" усної заяви в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України в судовому засіданні, яке відбулось 24 листопада 2020р., згідно якої останній просив суд призначити судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зазначивши, що докази, на підставі яких суд зможе встановити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд вважає за необхідне визначити дату судового засідання задля розгляду такої заяви позивача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 6306,00 грн. (із врахуванням, що позивачем заявлено 3 вимоги немайнового характеру 2102,00х3) покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Щодо вимог Міністерства інфраструктури України, що викладені у заяві про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом господарської справи від 05.10.2020р. вх. №ГСОО 26315/20, а саме 151,80 грн., пов`язаних з надсиланням копії пояснень щодо позову учасникам справи, суд зазнає наступне.

Відповідно до приписів ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Водночас, подання пояснень щодо позову є правом, а не обов`язком, особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом господарської справи від 05.10.2020р. вх. № ГСОО 26315/20, пов`язаних з надсиланням копії пояснень щодо позову учасникам справи, слід відмовити. (Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Верховного Суду від 19.02.2020р. по справі №904/1643/19).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту) - відмовити у повному обсязі.

2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 6306,00 грн. покласти на Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ренійського морського порту).

3.Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" на "03" грудня 2020р. о 11:00, з повідомленням учасників справи. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Одеської області за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, в залі судових засідань №16 (5 поверх), тел. 0(482)307-973.

4.Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро-Рені" строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат - 5 днів після ухвалення рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко