СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. Справа № 922/609/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Дучал Н.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю:

позивача адвокат Карабак В.Р., ордер серії ЗП №77297 від 18.02.2020 року;

відповідача - адвокат Макаренко О.А., посвідчення №837 від 09.12.2010 року, довіреність від 08.04.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод, м. Чугуїв (вх. №2712Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року у справі №922/609/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Буракова А.М.), повний текст якого складено 21.09.2020 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка, м. Запоріжжя

до відповідача Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод, м. Чугуїв

про стягнення 140 266,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року у справі №922/609/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 116435,88 грн. заборгованості за поставлений товар; 2727,47 грн. 3% річних; 1746,54 грн. інфляційних збитків; 19357,07 грн. пені; 2104,00 грн. судового збору та 14300,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Державне підприємство Чугуївський авіаційний ремонтний завод з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року у справі №922/609/20 в частині стягнення з відповідача 18192,71 грн. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення 18192,71 грн. пені відмовити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що пеня нараховується за кожен день прострочення оплати товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару, однак розмір такої пені, нарахованої за один день прострочення не повинен перевищувати 1% від вартості товару, оскільки п. 8.3. договору не містить слів чи визначень: але не більше 1% від вартості товару за весь період прострочення, а умова п. 8.3. договору є складносурядним реченням, що складається з двох простих речень, які з`єднані між собою протиставним сполучником але.

Такий висновок господарського суду першої інстанції суперечить обставинам справи, а саме п. 8.3. договору поставки від 03.05.2019 року №ПЕ 03/05-19, за умовами якого сторони встановили граничний розмір пені, а саме не більше 1% вартості товару, не за один день прострочення, а за весь період прострочення зобов`язання.

Посилається на правові висновки, викладені у постановах Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 року у справах: №922/3483/19 від 22.04.2020 року №922/3448/19; від 23.03.2020 року №922/3807/19; від 20.07.2020 року №922/3865/19; від 20.07.2020 року №922/3958/19; від 30.09.2020 року №922/965/20.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.12.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Слободіна М.М., на підставі п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Дучал Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод на рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року у справі; позивачу встановлено строк до 13.11.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "23" листопада 2020 року об 11:00 год.; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

30.10.2020 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10450), в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін; судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції стягнути з відповідача, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що пеня нараховується за кожен день прострочення оплати товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару, однак розмір такої пені, нарахованої за один день прострочення не повинен перевищувати 1% від вартості товару; текст спірного договору був складений і розроблений виключно Державним підприємством Чугуївський авіаційний ремонтний завод, яке наполягало саме на такому варіанті змісту договору з огляду на статус державного підприємства, тому при тлумаченні пункту 8.3 договору має бути застосовано принцип Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).

09.11.2020 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка надійшло клопотання (вх.№10848) про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому останній просить забезпечити проведення судового засідання, що призначене на 23.11.2020 року на 11:00 год. у режимі відеоконференції; доручити проведення відеоконференції господарському суду Запорізької області, яке долучено до матеріалів справи.

09.11.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 200,00 грн., з додатками (вх.№10849), в якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 200,00 грн., яку, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 року, задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи в режимі відеоконференції; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод на рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року відбудеться 23.11.2020 року об 11:00 год., в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Запоріжжя, у зв`язку з зайнятістю залу відеоконференцзв`язку 23.11.2020 року об 11:00 год. у господарському суду Запорізької області; доручено Ленінському районному суду м. Запоріжжя забезпечити проведення відеоконференції у справі, розгляд якої відбудеться 23.11.2020 року об 11:00 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №115; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

У судовому засіданні 23.11.2020 року представник відповідача підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 23.11.2020 року проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

03.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (постачальник) та Державним підприємством "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (покупець) укладено договір №ПЕ 03/05-19, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставити покупцю товар згідно специфікації (додаток № 1), а покупець зобов`язувався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору (п.1.1. договору).

За змістом розділу 2 договору, асортимент товару, його обсяг (кількість) та вартість передбачається у специфікації, які є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість договору складає 116 435,88 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 19405,98 грн.

У відповідності до п. 5.1. договору, покупець здійснює оплату наступним чином: п.5.1.1 - 100% вартості товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю.

Пунктом 5.2. договору визначено, що розрахунки за отриманий товар здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 6.1 договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.

Позивач посилається на те, що ним на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар на суму 116 435,88 грн. з ПДВ, який відповідачем не було сплачено; факт поставки товару підтверджується специфікацією за договором, рахунком-фактурою № СФ-0000634 від 03.05.2019 року, видатковою накладною № РН-0000681 від 15.05.2019 року на суму 116 435,88 грн., з ПДВ.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача на свою користь 116435,88 грн. основного боргу, 2727,47 грн. - 3% річних, 1746,54 грн. - інфляційних втрат та 19357,07 грн. - пені.

14.09.2020 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені виходив з того, що зміст другого речення - не більше 1% вартості товару протиставляється всьому змісту першого речення - при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, то обмеження розміру пені 1% вартості товару стосується розміру пені, нарахованої за кожний день прострочення.

Колегія суддів вважає передчасними вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Рішення місцевого господарського суду у справі оскаржується апелянтом лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, у зв`язку з чим, в силу приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України, переглядається виключно в оскаржуваній частині.

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу виконання умов договору від

03.05.2019 року, який за своєю правовою природою є договором поставки і регулюється умовами договору, нормами ЦК України, з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори.

За змістом ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій за прострочення виконання зобов`язання і строки їх нарахування, у разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 8.3. договору сторони погодили, що при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

Так, приписами ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зі змісту п. 8.3. договору від 03.05.2019 року №ПЕ 03/05-19, з застосуванням граматичного способу тлумачення, слідує, що він складений у вигляді простого речення, у якому однорідні члени речення поєднані протиставним сполучником але.

Зазначення далі по тексту: але не більше 1% вартості товару стосується саме загального розміру пені за весь період прострочення, оскільки у протилежному випадку, слова за кожен день прострочення повинні зазначатись після слів але не більше 1% вартості товару.

Крім того, тлумачення слів: але не більше 1% вартості товару як таких, що обмежують нарахування пені одним відсотком вартості товару за кожен день прострочення суперечить першій частині пункту 8.3. договору, в якому вже зазначено розмір пені за кожний день прострочення.

Отже, зі змісту пункту 8.3. договору слідує, що сторони встановили порядок нарахування пені, який розраховується за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, однак при цьому, максимальний (граничний) розмір пені за весь період прострочення не може перевищувати 1% вартості поставленого товару, що не суперечить приписам ЦК України та ГК України та відповідає загальним засадам свободи договору.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 18 192,72 грн., оскільки розмір нарахованої пені перевищує 1% вартості товару.

Аргументи апелянта, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що оскільки текст спірного договору був складений і розроблений виключно Державним підприємством Чугуївський авіаційний ремонтний завод, яке наполягало саме на такому варіанті змісту договору з огляду на статус державного підприємства, тому при тлумаченні пункту 8.3 договору має бути застосовано принцип Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), не приймаються з огляду на таке.

Так, за змістом ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється згідно зі ст. 213 ЦК України.

У ч.ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: мети правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), звичаїв ділового обороту; подальшої поведінки сторін; тексту типового договору; інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України.

Якщо правила встановленні ст. 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін (under the diminant sinfluence of the party).

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах: від 02.05.2018 року № 910/16011/17; від 20.05.2019 року № 911/1366/18, де, окрім іншого, вказано на те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

А отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України, а при розгляді даної справи не встановлено обставин, що свідчать про неясність умов договору, також, позивачем не доведено, що встановлені ст. 213 ЦК України правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору щодо порядку нарахування пені.

Таким чином, позивачем не доведено наявності підстав для застосування при тлумаченні пункту 8.3. договору принципу Contra proferentem.

Щодо поданої позивачем заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 200,00 грн. (вх. № 10849 від 09.11.2020 року), понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід зазначити таке.

За змістом частин 1, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Положеннями ст. 129 ГПК України визначено порядок розподілу судових витрат, частиною 1 якої визначений порядок розподілу судового збору, частиною 4 - інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача, відповідно до положень ст. 129 ГПК України.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 18 192,71 грн. не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Отже, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року у справі слід скасувати в частині стягнення з відповідача 18 192,71 грн. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити повністю, поклавши судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.2 ст. 275, п. 1, 2 ч. 1 статті 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року у справі №922/609/20 скасувати в частині стягнення з відповідача 18 192,71 грн. пені.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову в частині стягнення 18 192,71 грн. пені відмовити повністю.

В решті рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2020 року у справі №922/609/20 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка, м. Запоріжжя (69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4А, а/с 5012, ) на користь Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод, м. Чугуїв (63501, Харківська область, м. Чугуїв, м-н Авіатор, ) 3 153,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В задоволенні заяви (вх.№10849 від 09.11.2020 року) Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 200,00 грн. відмовити.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.11.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя Н.М. Дучал