СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р. Справа № 917/539/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.,

за участі представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Бакланов Д.В., свідоцтво ПТ №1576 від 04.01.2017, довіреність №10-72/6755 від 22.04.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вх.№ 2543)

на рішення господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 у справі №917/539/20 (суддя Мацко О.С., повний текст рішення складено 03.09.2020)

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго", м. Кременчук,

до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

про стягнення 616669,01 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року Комунальне підприємство "Теплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 616 669,01 грн заборгованості, яка складається з інфляційних втрат в розмірі 383 063,63 грн та 233 605,38 грн - 3% річних за період з 20.06.2018 по 25.03.2020, що нараховані позивачем в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями відповідача по сплаті основного боргу в розмірі 4 408 097,07 грн за листопад 2017 року, що виникли на підставі договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 та підтверджені рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 у справі № 917/743/18.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 по справі №917/539/20 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" 383 063,63 грн втрат від інфляції за несвоєчасну оплату наданих послуг з транспортування теплової енергії за договором № 1738 від 18.08.2016, 233 605,38 грн 3% річних, 9250,04 грн судового збору.

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 у справі №917/539/20 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства "Теплоенерго".

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтовує наступними доводами:

- рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 у справі № 917/743/18 з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" стягнуто на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" 4 408 097,07 грн. заборгованості за договором на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016, 3% річних в розмірі 63 658,00 грн., 193736,50 грн. інфляційних втрат, витрати по сплаті судового збору в сумі 69982,38 грн. Отже, вважає, що звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 383 063,63 грн та 233 605,38 грн - 3% річних не має правових підстав;

- підписавши Угоду про порядок сплати заборгованості №1231 від 10.04.2020 за рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за надані послуги з транспортування теплової енергії, отже підстави для застосування наслідків, передбачених за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні;

- судом першої інстанції надано невірне тлумачення п. 5 Угоди про порядок сплати заборгованості №1231 від 10.04.2020, яка укладена між сторонами, оскільки така мова йде про нарахування, які стягнуто рішенням по справі №917/743/18, тобто підписання сторонами вказаної угоди не скасовує зобов`язання відповідача по сплаті інфляційних втрат та 3% річних, які були визнані рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18, про що також зазначено в п. 5 Угоди.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 у справі №917/539/20 та призначено її до розгляду на 24.11.2020. Встановлено позивачу строк до 11.11.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судове засідання 24.11.2020 не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомив, про час, дату та місце судового засідання повідомлений судом належним чином, про що свідчать наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове відправлення про вручення 26.10.2020 копії ухвали суду уповноваженій особі Комунального підприємства "Теплоенерго".

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 24.11.2020 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за відсутністю представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи присутнього в судовому засіданні представника відповідача з приводу вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у червні 2018 року Комунальне підприємство «Теплоенерго» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» 4712292,36 грн. заборгованості, з яких: 4408097,07 грн. основний борг, 63658,00 грн. - 3% річних від простроченої суми та 240537,29 грн. збитків від інфляції, що утворилась у відповідача внаслідок неналежного виконання Договору транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738,.

Зокрема, спірні правовідносини сторін стосувались питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Договором на транспортування теплової енергії, а підставою виникнення спору були обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати рахунку СФ-0000423 від 30.11.2017 на суму 6850320,38 грн., оплата якого була здійснена відповідачем частково, в той час як заборгованість у розмірі 4408097,07 грн. залишилась несплаченою.

Крім того, враховуючи прострочення оплати відповідачем вартості наданих послуг з транспортування теплової енергії за спірний період (листопад 2017 року) позивачем в порядку статті 625 Цивільного кодексу України, було нараховано до стягнення з відповідача 63658,00 грн. 3% річних за період з 26.12.2017 по 19.06.2018 та 240537,29 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017 по травень 2018 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Остаточно, рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» 4408097,07 грн. основного боргу, 63658,00 грн. 3% річних, 193736,50 грн. інфляційних, витрати по сплаті судового збору в сумі 69982,38 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2020, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м. Полтава на рішення господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 залишення господарського суду залишено без змін.

Звертаючись у березні 2020 року до господарського суду Полтавської області з позовом Комунальне підприємстве "Теплоенерго" посилалось на те, що відповідач зазначену в рішенні господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 суму основної заборгованості за листопаді 2017 року в розмірі 4 408 097,07 грн не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» 616 669,01 грн., з яких 383 063,63 грн. - втрати від інфляції та 233 605,38 грн. - 3% річних, які нараховані позивачем до стягнення за період з 20.06.2018 по 25.03.2020 в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» було задоволено є предметом апеляційного перегляду.

Зокрема, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав встановленим, що 12.11.2019 господарським судом Полтавської області прийнято рішення у справі №917/743/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2020, яким з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" стягнуто 4 408 097,07 грн. заборгованості за транспортовану у листопаді 2017 року теплову енергію за договором на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, 63 658,00 грн. 3% річних, 193736,50 грн. інфляційних, витрати по сплаті судового збору в сумі 69982,38 грн. Пославшись на приписи ст. 599 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а також приписи статті 625 Цивільного кодексу України, суд виходив з того, що ухвалення судом рішення про стягнення боргу, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України за увесь час прострочення. У зв`язку з цим, надавши оцінку обставинам по справі, а також укладеній між сторонами Угоді про порядок сплати заборгованості №1231 від 10.04.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховано позивачем за період невиконання судового рішення по справі №917/743/18.

Колегія суддів погоджується із таким висновком господарського суду першої інстанції, виходячи з такого.

Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 18.02.2020, стягнуто з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» суму основного боргу в розмірі 4408097,07 грн. за листопад 2017 року. Крім того, враховуючи прострочення оплати відповідачем вартості наданих послуг з транспортування теплової енергії за спірний період (листопад 2017 року) судом задоволено частково позовні вимоги та стягнуто на користь позивача 63658,00 грн. - 3% річних, які нараховані позивачем за період з 26.12.2017 по 19.06.2018, а також 193736,50 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 травень 2018 року.

Комунальне підприємство "Теплоенерго", звертаючись до господарського суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" зазначало, що на даний час зобов`язання з погашення основного боргу в розмірі 4 408 097,07 грн за листопад 2017 року, що виникли на підставі договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 та підтверджені рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 у справі № 917/743/18 боржником не виконано. У зв`язку з цим, позивач вважав про наявність підстав для стягнення з боржника 616 669,01 грн заборгованості, яка складається з інфляційних втрат в розмірі 383 063,63 грн та 233 605,38 грн - 3% річних та які нараховані позивачем за період з 20.06.2018 по 25.03.2020 в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як свідчать встановлені по справі обставини та не заперечується самим відповідачем, рішення господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 в частині погашення суми основної заборгованості за листопад 2017 року в розмірі 4 408 097,07 грн. відповідачем не виконано. Вказана сума основного боргу на час звернення позивача до суду і на даний час відповідачем не сплачена.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

З урахуванням наведених положень, а також враховуючи відсутність доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань з погашення основного боргу в розмірі в розмірі 4 408 097,07 грн за листопад 2017 року, який виник на підставі договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 616 669,01 грн заборгованості, яка складається з інфляційних втрат в розмірі 383 063,63 грн та 233 605,38 грн - 3% річних за період 20.06.2018 по 25.03.2020, тобто за період, протягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобов`язання- сплати основного боргу у розмірі 4 408 097,07 грн за листопад 2017 року, розмір якого встановлений судовим рішенням по справі № 917/743/18.

З матеріалів справи також вбачається, що 10.04.2020 між АТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго" укладено Угоду про порядок сплати заборгованості №1231, предметом якої сторони визначили порядок сплати відповідачем заборгованості в розмірі 4 735 473,95 грн, що підтверджена рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 (п. 1 Угоди), зокрема:

Заборгованості в розмірі 4 665 491,57 грн, яка утворилась по Договору транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738, що був укладений між сторонами, в тому числі:

-4 408 097,07 грн. з урахуванням ПДВ - основний борг

-63 658,00 грн.- 3% річних

-193 736,50 грн. - інфляційні (п. 1.1. угоди)

Витрати по сплаті судового збору по справі №917/743/18 в розмірі 69 982,38 грн. (п. 1.2. угоди)

У пункті 3 угоди сторони встановили порядок і строки сплати відповідачем заборгованості в розмірі 4 735 473,95 грн.

Крім того, у п. 5 угоди сторони узгодили, що ця угода не скасовує обов`язки сторін зі сплати неустойки, 3% річних та інфляційних збитків, які можуть бути нараховані за час від моменту настання зобов`язання, що було встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 до моменту укладення цієї Угоди.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що підписавши Угоду про порядок сплати заборгованості №1231 від 10.04.2020 за рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за надані послуги з транспортування теплової енергії, отже підстави для застосування наслідків, передбачених за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції надано невірне тлумачення п. 5 Угоди про порядок сплати заборгованості №1231 від 10.04.2020, яка укладена між сторонами, оскільки така мова йде про нарахування , які стягнуто рішенням по справі №917/743/18, тобто підписання сторонами вказаної угоди не скасовує зобов`язання відповідача по сплаті інфляційних втрат та 3% річних, які були визнані рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18, про що також зазначено в п. 5 Угоди.

В той же час, колегія суддів не може погодитись із наведеними доводами відповідача виходячи з наступного.

Згідно із положеннями статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Так, зі змісту Угоди про порядок сплати заборгованості № 1231 від 10.04.2020 вбачається, що, уклавши вказану угоду, сторони дійшли взаємної згоди та визначили порядок сплати відповідачем заборгованості в розмірі 4 735 473,95 грн, яка підтверджена рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18. Тобто, уклавши вказану угоду, сторони тим самим фактично розстрочили виконання вказаного судового рішення частинами з певним інтервалом у часі. При цьому, вказана Угода спрямована саме на забезпечення повного виконання рішення господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 та є допоміжним заходом для відповідача щодо погашення заборгованості за вказаним рішенням суду.

В той же час, встановлення сторонами в Угоді певного порядку сплати відповідачем заборгованості за судовим рішенням по справі №917/743/18 не припиняє договірні зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що укладення сторонами 10.04.2020 Угоди про порядок сплати заборгованості №1231, якою сторони дійшли згоди про зміну порядку та строків проведення розрахунків за надану послугу з транспортування теплової енергії, не змінює та не скасовує обов`язки відповідача по сплаті 3 % річних та інфляційних збитків, які нараховані позивачем за час від моменту настання зобов`язання, що було визнано рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 по справі № 917/743/18 та до моменту укладення сторонами Угоди.

При цьому, з розрахунку позивача вбачається, що нарахування інфляційних втрат в розмірі 383 063,63 грн та 233 605,38 грн - 3% річних здійснено позивачем за саме за період з 20.06.2018 по 25.03.2020 та до моменту укладення сторонами Угоди про порядок сплати заборгованості № 1231 - 10.04.2020.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 20.06.2018 по 25.03.2020, оскільки наявність судового рішення про стягнення заборгованості, що не виконано відповідачем, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє позивача права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Правова позиція з аналогічного питання викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі № 916/190/18.

Перевіривши наданий відповідачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично та методологічно правильним. Крім того, слід зазначити, що відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів на спростування наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за період їх нарахування з 20.06.2018 по 25.03.2020.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" та скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, враховуючи вимоги пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 123, 126, 129, статтею 269, пунктом 1 статті 275, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 у справі №917/539/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.11.2020

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко