РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.11.2020Справа № 916/1417/20

За позовом Фермерського господарства "Агропівдень+" (Одеська обл., м. Кілія)

до 1. Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу"

(м. Київ)

2. Фізичної особи-підприємця Чеботаренко Никифора Михайловича (Одеська обл., м. Кілія)

про стягнення 6.436.923,60 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Воронков В.О.

Від відповідача-1: не з`явився

Від відповідача-2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Агропівдень+" про стягнення з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" заборгованості за договором № 1848-25/2016-ПР від 13.12.16. в розмірі 6.113.637.60 грн та витрат, пов`язаних із розірванням договору за ініціативою відповідача в розмірі 322.286.00 грн, та стягнення з Фізичної особи-підприємця Чеботаренко Никифора Михайловича за договором поруки від 01.08.19. заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 1.000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. 13.12.16. між Фермерським господарством "Агропівдень+" та Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" укладено договір № 1848-25/2016-ПР на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції. Предметом вказаного договору передбачено, що позивач зобов`язується надати послуги по вирощуванню готової продукції, а відповідач зобов`язується прийняти результати виконаних робіт і оплатити винагороду, відповідно до умов даного договору. 01.08.19. між Фермерським господарством "Агропівдень+" та Фізичною особою-підприємцем Чеботаренко Никифором Михайловичем був укладений договір поруки, предметом якого є зобов`язання поручителя перед кредитором відповідати за своєчасне виконання Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" усіх його зобов`язань за договором №1848-25/2016-ПР від 13.12.16. передбаченими розділом 2 цього договору поруки, що включає сплату штрафу в розмірі 1000,00 грн. у випадку невиконання боржником вимог договору на виконання робіт.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.05.20. означену позовну заяву передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу № 927/432/19 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.20. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.07.20.

21.07.20. та 04.08.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 04.08.20., до 10.09.20.

При цьому 03.08.20. відповідачем-1 подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

03.08.20. відповідачем-1 подано клопотання про призначення експертизи, клопотання про витребування доказів.

Судове засідання, призначене на 10.09.20., не відбулось, з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.20. призначено підготовче засідання на 01.10.20.

30.09.20. відповідачем-1 повторно подано клопотання про призначення експертизи.

01.10.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 20.10.20.

12.10.20. позивачем подано відповідь на відзив відповідача-1.

20.10.20. відповідачем-1 подано заперечення на відповідь на відзив.

20.10.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотань відповідача-1 про призначення судової експертизи та витребування доказів; про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.10.20.

26.10.20. відповідачем-1 подано клопотання про зупинення провадження в даній справі, в задоволенні якого судом відмовлено 27.10.20. шляхом постановлення ухвали без виходу до нарадчої кімнати. При цьому суд виходив з того, що кримінальне провадження відкрито органом досудового розслідування, з огляду на що відсутня справа, яка розглядається в порядку кримінального судочинства, з огляду на що відсутні підстави для зупинення провадження у справі в порядку приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

27.10.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 17.11.20.

Позивачем в судовому засіданні 17.11.20. підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач-1 явку свого повноважного представника в судове засідання 17.11.20. не забезпечив, однак 16.11.20. подав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване наявністю на підприємстві юристів з позитивними і не визначеним тестом на covid-19.

Позивач проти задоволення означеного клопотання заперечував.

Розглянувши означене клопотання суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на викладене далі.

Приписами частин 1, 2, 3 ст. 202 ГПК України унормовано наступне. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

По-перше, позивача належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання під фіксацію (протокол) та під розписку.

По-друге, явка сторін не визнавалась обов`язковою.

По-третє, до клопотання не подано доказів на підтвердження обставин викладених в такому клопотанні.

Отже, за висновками суду неявка вдповідача-1 не перешкоджає розгляду справи № 916/1417/20 по суті в судовому засіданні 17.11.20.

Відповідач-2 явку свого повноважного представника в судове засідання 17.11.20. не забезпечив, заяв клопотань, письмового відзиву, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи № 910/1417/20, дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином згідно наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення ухвал суду відповідачу-2.

Отже, за висновками суду неявка вдповідача-2 не перешкоджає розгляду справи № 916/1417/20 по суті в судовому засіданні 17.11.20.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 17.11.20. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.12.16. між позивачем (Виконавець) та відповідачем-1 (Замовник) було укладено Договір № 1848-25/2016-ПР на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції (далі - Договір), за умовами якого (пункти 1.1-1.5 Договору) Виконавець зобов`язується надати послуги по виготовленню готової продукції (вирощуванню сільськогосподарської продукції з сировини Виконавця) на площі 457 га на землях Ізмаїльської сортодослідної станції та Рисосіючої сортодослідної станції Кілійської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», а Замовник зобов`язується прийняти результати виконаних робіт і оплатити винагороду. Вирощування готової продукції здійснюється Виконавцем (шляхом посіву, вирощування та збирання) із застосуванням власних та/або залучених технічних засобів, технологій, виробничих потужностей, знань та кваліфікованої робочої сили, обладнання на земельній ділянці, що розташована за адресою: Ізмаїльська сортодослідна станція Одеська обл., Ізмаїльський район, с. Утконосівка, вул. Чапаєва, 23; Рисосіюча сортодослідна станція Одеська обл., м. Юлія, вул. Маяк, 189. Загальна площа земельної ділянки, на якій Виконавець зобов`язується виконати роботи передбачені в п. 1.1, складає 457 га. Роботи по вирощуванню Готової продукції виконуються Виконавцем з власної сировини, а саме, але не обмежуючись - посівного матеріалу, добрив, засобів захисту рослин, паливно-мастильних матеріалів тощо. Готова продукція, вирощена з матеріалів Виконавця, є власністю Замовника і не переходить у власність Виконавця.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Доводи відповідача-1 про недійсність Договору, як такого, що укладений за зловмисною домовленістю сторін, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, з огляду на що не приймаються судом.

При цьому, за наявності достатніх на те правових підстав відповідач-1 не позбавлений права подати позов про стягнення збитків в тому числі, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

Позивач в позовній заяві вказує на наявність у відповідача-1 заборгованості за Договором, а саме: 6.113.637,60 грн винагороди за виконані роботи, 322.286,00 грн вартості виконаних робіт.

При цьому у відповіді на відзив позивач, враховуючи здійснені відповідачем-1 проплати сукупно за три агрономічні роки, вказує, що його борг за Договором становить 6.071.021,97 грн (арк. справи 248)

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приймання результатів послуг за цим договором здійснюється на основі акту прийому-передачі та Акту виконаних робіт (наданих послуг), що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.6 Договору).

У відповідності до наявних в матеріалах справи підписаних сторонами та скріплених їх печатками видаткових накладних позивачем було поставлено відповідачу-1 соняшника, кукурудзи, озимих пшениці та ячменя на суму 7.642.047,00 грн.

Далі, 25.12.18. та 23.12.18. між сторонами було підписано та скріплено печатками без зауважень чи заперечень Акти приймання-передачі сільськогосподарської продукції за Договором на загальну суму 7.642.047,00 грн. В актах зауважень, що вони є підставою для остаточних розрахунків за Договором.

Відповідач-1 наголошував на підробці позивачем документів.

Наразі, в матеріалах справи відсутні будь-які встановлені факти підробки документів чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі замовника за Договором.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем Акти приймання-передачі сільськогосподарської продукції за Договором на загальну суму 7.642.047,00 грн є належним доказом виконання позивачем належним чином умов Договору та передачу сільськогосподарської продукції за Договором на загальну суму 7.642.047,00 грн.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що замовник сплачує винагороду Виконавцю за виконані роботи в розмірі, що є еквівалентом 80 відсоткам від загальної вартості сільськогосподарської продукції, вирощеної на виконання Договору, в строк не пізніше 5 робочих днів з дня підписання актів приймання-передачі сільськогосподарської продукції Замовнику за відповідний агрономічний рік.

Оскільки акт приймання-передачі сільськогосподарської продукції за Договором на суму 2.270.830,00 грн було відписано 23.12.19., то винагорода в розмірі 1.816.664,00 грн підлягала сплаті не пізніше 30.12.19.

Оскільки акт приймання-передачі сільськогосподарської продукції за Договором на суму 5.371.217,00 грн було відписано 25.12.19., то винагорода в розмірі 4.296.973,60 грн підлягала сплаті не пізніше 02.01.20.

Отже строк оплати винагороди за Договором на загальну суму 6.113.637,60 грн є таким, що настав.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як відзначалось судом, позивачем підтверджено, що з врахуванням здійснених відповідачем-1 оплат, його борг за Договором по сплаті винагороди за виконані роботи становить саме 6.071.021,97 грн.

Оскільки відповідач не оплатив повної вартості винагороди за виконані роботи, грошові кошти в розмірі 6.071.021,97 грн підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача. Суд відмовляє в позові в частині стягнення 42.615,63 грн винагороди за виконані роботи.

Щодо пред`явлених до стягнення з відповідача-1 322.286,00 грн вартості виконаних робіт, судом встановлено наступне.

Строк дії Договору сторонами встановлено пунктом 8.1 з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.21., а у випадку порушення зобов`язань до повного їх виконання.

Договір може бути достроково розірвано за ініціативою однієї зі сторін. В цьому випадку сторона-ініціатор відшкодовує другій стороні понесені нею витрати, пов`язані з виконанням Договору (п. 8.2.2 Договору).

Листом № 2/9-6/193-20 від 02.03.20. відповідач-1 повідомив позивача про припинення дії Договору.

Станом на день розгляду справи сторонами не заперечувалось, що Договір є розірваним.

Пунктом 8.5 Договору встановлено, що вартість робіт, виконаних Виконавцем на момент розірвання Договору повинна бути оплачена Замовником.

У відповідності до наявних в матеріалах справи підписаних сторонами та скріплених їх печатками актів здачі-виконання робіт (надання послуг), Виконавцем було виконано робіт (надано послуг) на суму 322.286,00 грн.

Отже, виходячи з приписів п. 8.5 Договору відповідач-1 зобов`язаний сплатити позивачу 322.286,00 грн вартості виконаних робіт, а позов в цій частині задовольняється судом повністю.

Також позивачем пред`явлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Чеботаренко Никифора Михайловича за договором поруки від 01.08.19. заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 1.000,00 грн.

01.08.19. між позивачем, як Кредитором, та відповідачем-2, як Поручителем), було укладено Договір поруки, за умовами п. 1.1 якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за несвоєчасне виконання Боржником - Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" усіх його зобов`язань за Договором, які існують на момент укладення Договору і виникнуть на його підставі у майбутньому.

Доводи відповідача-1 про недійсність договору поруки, як такого, що укладений без наявних відповідних правових підстав, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, з огляду на що не приймаються судом.

Порушення вимог конфіденційності Договору не є підставою недійсності договору поруки.

Далі суд звертає увагу відповідача-1 на те, що порука надавалась не Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу", з огляду на що не підлягають застосуванню положення постанови КМУ від 15.06.11. № 809.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За умовами договору поруки (пункт 2.1.1) у разі невиконання Боржником (відповідач-1) своїх зобов`язань за Договором, протягом 5 робочих днів з дня невиконання Кредитор (позивач) має право пред`явити свої вимоги до Боржника або безпосередньо до Поручителя (відповідача-2) шляхом стягнення штрафу в розмірі 1.000,00 грн.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення штрафу в розмірі 1000,00 грн до відповідача-2 листом від 01.03.20.

Разом з тим, за приписами п. 4.1 Договору винагорода сплачується в строк не пізніше 5 робочих днів з дня підписання актів приймання-передачі сільськогосподарської продукції.

Як відзначалось судом, Акти підписано: 25.12.18. (арк. справи 31) - строк виконання виплати винагороди 02.01.20. включно, 23.12.19. (арк. справи 32) - строк виконання виплати винагороди 30.12.19. включно.

Отже, за умовами Договору поруки повинен був пред`явити вимогу:

- до 09.01.19. включно

- до 30.12.19. включно.

При цьому Договір поруки укладено 01.08.19., отже, розповсюджує дію на правовідносини сторін по акту від 23.12.19., по якому вимога повинна була бути пред`явлена до 30.12.19. включно.

Однак, як відзначалось судом, позивач таку вимогу до відповідаа-2 пред`явив 01.03.20., тобто з пропуском встановленого для пред`явлення такої вимоги строку, з огляду на що позовні вимоги до відповідача-2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, б. 8; ідентифікаційний код 37884028) на користь Фермерського господарства "Агропівдень+" (68300, Одеська обл., м. Кілія, вул. Кірова, б. 119; ідентифікаційний код 40285565) 6.071.021 (шість мільйонів сімдесят одна тисяча двадцять одна) грн 97 коп. винагороди за виконані роботи, 322.286 (триста двадцять дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн 00 коп. вартості виконаних робіт, 95.899 (дев`яносто п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) 62 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" відмовити.

4. В позові до Фізичної особи-підприємця Чеботаренко Никифора Михайловича відмовити повністю.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 01.12.20.

Суддя Т.М. Ващенко