СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Справа №922/2221/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді суддів: За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Чернота Л. Ф. Зубченко І.В., Радіонова О.О. Телеснюк І.В. не з`явились не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу (вх.№2625Х/3)Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард, м. Харків
на рішення Господарського суду Харківської області
від10.09.2020 року (повне рішення підписано 15.09.2020 року)
у справі за позовом до про№922/2221/20 (суддя О. В. Погорелова) Приватного акціонерного товариства ФЕД, м. Харків Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард, м. Харків стягнення 177 878,64 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство ФЕД, м. Харків 14.07.2020 року звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою б/н, б/д до Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард, м. Харків, в якій просив суд стягнути з останнього 177 878,64 грн., з яких: 162 567,04 грн. заборгованість за договором №403Ф/18 від 26.10.2018 року, 11 379,70 грн. штрафні санкції, 3 931,90 грн. інфляційні втрати.

Позивач вказував на порушення відповідачем умов договору та специфікації щодо повної та своєчасної оплати товару та вимагав здійснити погашення існуючої заборгованості. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.07.2020 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року (повне рішення підписано 15.09.2020 року) у справі №922/2221/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард, м. Харків на користь Приватного акціонерного товариства ФЕД, м. Харків 162 567,04 грн. основного боргу, 11 379,70 грн. штрафу, 3 931,90 грн. інфляційних втрат та 2 668,18 грн. судового збору.

Рішення обгрунтовано тим, що відповідачем заборгованість не сплачена та не надано суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Тому, відповідач визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 162567,04 грн.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Авангард, м. Харків 05.10.2020 року звернулось до суду з апеляційною скаргою б/н від 05.10.2020 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року у справі №922/2221/20 в частині задоволеної позовної вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 11 379,70 грн.; постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги відповідач посилається на те, що Закон наділяє суд повноваженням зменшити розмір штрафних санкцій. У випадку, коли їхній розмір значно перевищує розмір завданих порушенням збитків. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд. Оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

На думку скаржника, зменшення штрафних санкцій допустимо, коли порушення з боку боржника має вийнятковий характер. Суди враховують поведінку боржника, який поступово, періодично, у міру надходження грошових коштів, сплачував певні суми грошових коштів з метою погашення боргу.

Апелянт звертає увагу суду, що правовідносини між сторонами носять тривалий характер і загалом відповідачем було перераховано на користь позивача 652 570 грн. 27 коп.

При цьому, загальна вартість поставленого позивачем товару складає 815 137 грн. 31 коп. Тому, вважає, що заборгованість відповідача, порівняно з загальним обсягом господарських операцій між сторонами, є незначною.

Крім того, скаржник вважає, що врахуванню підлягають дії боржника щодо досудового врегулювання спору факт того, що боржник звертався з пропозиціями про реструктуризацію боргу і зменшення суми штрафних санкцій, відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням надати відстрочку виконання зобов`язань.

Також, відповідач просить врахувати його майновий стан, що підтверджується випискою по рахунку, відсутність з боку позивача доказів понесення збитків від прострочення поставки товару та їх розміру.

Таким чином, апелянт вважає, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача штрафу є незаконним.

Також, відповідач просить суд апеляційної інстанції врахувати ту обставину, що з об`єктивних причин відповідач не міг висловити свою позицію щодо позовних вимог позивача та подати заперечення чи клопотання про зменшення штрафних санкцій до суду першої інстанції. Це зумовлено тим, що внаслідок пандемії коронавірусу та введення карантину та обмежувальних заходів, значно погіршився майновий стан відповідача, у зв`язку з чим, його господарська діяльність була призупинена, в тому числі робота офісу. Внаслідок цього, відповідач фізично не мав можливості отримувати поштову кореспонденцію та дізнатись про розгляд справи, що підтверджується змістом оскаржуваного рішення суду. Але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою: «адресат за вказаною адресою відсутній». Вказане підтверджує доводи відповідача про покладення на нього надмірного тягаря у вигляді стягнення штрафних санкцій.

Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її правове призначення. Адже неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на споживача й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2020 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року у справі №922/2221/20 та встановлено учасникам справи строк до 29.10.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань (у разі наявності), що пов`язані з розглядом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим сторонам у справі.

19.10.2020 року до канцелярії суду від Приватного акціонерного товариства ФЕД, м. Харків надійшли заперечення на апеляційну скаргу, за змістом яких останнє просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року у справі №922/2221/20 без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 року, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року у справі №922/2221/20 призначено на "25" листопада 2020 р. о 15:15 год.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги (а.с.138-141) позивач зазначив про відсутність документів про звернення відповідача на адресу позивача з проханням про надання відстрочки виконання зобов`язання. Відсутність у відповідача коштів на рахунках, не є причиною для невиконання зобов`язань по договору. Позивач вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне судове рішення з додержанням норм матеріального, процесуального права. Тому, просить залишити апеляційну скаргу ТОВ фірма «Авангард» без задоволення. А рішення господарського суду Харківської області по справі №922/2221/20 від 10.09.2020 року без змін.

Учасники справи в судове засідання 25.11.2020 року не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Всі ухвали Східного апеляційного господарського суду направлялись на юридичні адреси позивача та відповідача що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення (а.с.146-147, 150-151,154-156).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено позивача та відповідача про дату, час та місце судового засідання, а також враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання з розгляду апеляційної скарги обов`язковою не визнавалася, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатніх для розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі В`ячеслав Корчагін проти Росії, те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

25.11.2020 у судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

26.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Авангард» та АТ «Фед» було укладено договір №403ф/18, відповідно до п. 1.1 якого, постачальник (позивач) зобов`язується продати, а покупець (відповідач) прийняти і оплатити брухт та відходи чорних і кольорових металів, надалі "брухт", за цінами, вказаними в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, обсяг постачання визначається за мірою накопичення брухту у постачальника.

Згідно п.п. 4.1-4.4 договору, ціна на брухт по видах узгоджується сторонами за специфікацією, які є невід`ємною частиною даного договору. основою для розрахунків є видаткова накладна. Розрахунки покупцем за поставлений брухт здійснюється за фактом надходження і приймання брухту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в той же день, але не пізніше 14 банківських днів з дати приймання брухту. За погодженням сторін можлива часткова або повна передплата за постачання брухту.

За порушення зобов`язання згідно п. 4.3 договору покупець сплачує на користь постачальника штрафні санкції у розмірі 7% від вартості брухту, згідно п. 5.4 договору.

На виконання умов вказаного договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 162567,04 грн., що підтверджується актами приймання брухту та відходів кольорових металів № 1243 від 12.08.2019 на суму 21639,80 грн., №1286 від 28.08.2019 на суму 114327,70 грн., №1311 від 05.09.2019 на суму 11152,77 грн., №1312 від 05.09.2019 на суму 1485,00 грн., №1370 від 24.09.2019 на суму 8190,00 грн., №1375 від 25.09.2019 на суму 5771,50 грн., які підписані сторонами без зауважень (а.с.19,21,22,23,24,25).

Проте, відповідач поставлений товар не оплатив.

27.04.2020 за вих. номером 1271/0/2-20 та 01.06.2020 за вих. номером 593/0/2-20 позивачем на адресу відповідача були направлені претензії, в яких позивач вказував на порушення відповідачем умов договору та специфікації щодо повної та своєчасної оплати товару та вимагав здійснити погашення існуючої заборгованості (а.с.26-32). Проте, відповіді на претензії позивача відповідачем надано не було.

Станом на день розгляду справи у суді заборгованість відповідача складає 162567,04 грн. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 13, 73-74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, згідно п. 2 ст. 79 ГПК України.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд Харківської області правомірно на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів встановив факт поставки товару позивачем відповідачеві в межах договірних правовідносин. Відповідач визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 162567,04 грн.

Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що воно підлягає скасуванню в частині задоволеної позовної вимоги про стягнення штрафу в сумі 11 379, 70 грн.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінив, що даний випадок не є винятковим, виходив з інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція щодо права суду зменшити розмір неустойки викладена в постанові Верховного суду від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.

Частиною 4 статі 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення штрафу та не надавалося доказів, виняткових обставин для зменшення до суду першої інстанції та матеріали справи таких доказів не містять.

Зважаючи на наведене, за відсутності у суду обов`язку зменшити розмір штрафних санкцій, доводи скаржника щодо незастосування відповідних положень норм матеріального права не може вважатися їх неправильним застосуванням, як підстава для скасування чи зміни судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що із матеріалів справи не вбачається намагання відповідача розрахуватися з позивачем або будь-яким чином врегулювати спір, натомість подано апеляційну скаргу виключно з формальних підстав, без будь-яких посилань на конкретні норми матеріального та процесуального права, які були порушені судом першої інстанції під час ухвалення рішення у даній справі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на запровадження на території України карантинних заходів з протидії поширення коронавірусної інфекції СОVID-19 та свій майновий стан і його фінансової неспроможності сплатити штрафні санкції позивачу. Щодо вищезазначених доводів відповідача, судова колегія зазначає наступне.

Карантин, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України №211, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19 № 530-ІХ від 17.03.2020 року, віднесено до форс-мажорних обставин.

Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» №671/97-ВР від 02.12.1997 в редакції 17.03.2020 року в частині 2 статті 14 встановлює, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Проте, відсутність грошових коштів у боржника, скрутний фінансовий стан не є обставиною непереборної сили і не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічні положення містяться і у пункті 3.2. «Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням президії ТПП України 15.07.2014 № 40(3) не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Крім того, згідно з даними бухгалтерського обліку та актів приймання брухту та відходів кольорових металів, заборгованість виникла через несплату ТОВ Фірмою «Авангард» за період з 12.08.2019 р. по 25.09.2019, тобто до введення карантину на території України.

Стосовно посилання апелянта на відсутність можливості отримувати поштову кореспонденцію та дізнатись про розгляд справи, що підтверджується змістом оскаржуваного рішення суду: «Але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "адресат за вказаною адресою відсутній".», судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Авангард» (30141713) зареєстроване за адресою 61001, м. Харків, проспект Гагаріна, б.7, кім. 1. Всі ухвали суду були направлені на адресу, яка відповідає адресі реєстрації згідно витягу з ЄДР. Проте, ухвали суду провернулись без вручення адресату з причини - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частин 3 та 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 Господарського процесуального кодексу України, за змістом частини 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Згідно із положеннями частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є:

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3);

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4);

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Виходячи з аналізу статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які поверталися до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 28.09.2020 року у справі №910/9791/18.

Ухвали Господарського суду Харківської області про призначення підготовчого засідання, відкладення підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що твердження апелянта є необгрунтованими, та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідачем не було надано доказів що його господарська діяльність була призупинена в період з липня (подання позовної заяви) по вересень 2020 року (ухвалення рішення), в тому числі робота офісу.

Таким чином, звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач не спростував висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухваленого у даній справі судового рішення.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником суду апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції припустився порушення норм права, а суд апеляційної інстанції з огляду на вимоги статті 269 ГПК України переглядає справу в межах наявності доказів у справі, з яких виходив суд при вирішенні питання про зменшення суми штрафу, то відсутні підстави скасовувати прийняте судом першої інстанції рішення про стягнення штрафу у зменшеному розмірі.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 86, 126, 129, 236, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284, Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард», м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року (повне рішення складено 15.09.2020 року) у справі №922/2221/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року (повне рішення складено 15.09.2020 року) у справі №922/2221/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.11.2020 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 26.11.2020 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова