ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р. Справа№ 910/172/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

присутні представники:

від позивача: адвокат Кравцов І.В.;

від другого відповідача: представник Павленко С.О.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 (повне рішення складено 20.08.2020)

у справі № 910/172/20 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг"

до 1) Державної казначейської служби України

2) Головного управління ДПС у м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Осінс"

про стягнення 13 642,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Старлінг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України та Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві збитки в сумі 13 642,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок протиправного рішення Головного управління ДФС у м. Києві, яким позивачу було відмовлено в реєстрації податкової накладної, яке в подальшому було скасовано в судовому порядку, позивачу завдано майнової шкоди у розмірі 13 642,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/172/20; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 10.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Старлінг" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг" задовольнити у повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідачів.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, при ухваленні рішення судом першої інстанції були не вірно застосовані або зовсім проігноровані норми матеріального та процесуального права, судом були неповною мірою досліджені матеріали справи, залишені без уваги викладені факти та посилання позивача на певні законодавчі норми, проігноровані його доводи. Загалом судом була надана не вірна правова оцінка доказам, у зв`язку із чим суд дійшов невірного висновку щодо обставин справи, відтак прийняв невірне та неправомірне рішення.

Скаржник зазначає, що рішенням у справі № 640/5461/19 визнано протиправним та скасоване рішення комісії ГУ ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації за податковою накладною від 21.03.2019 за № 1115828/42096046 про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 06.03.2019, з огляду на положення договору та додаткової угоди, ним були виконані вимоги претензії третьої особи, а листом за № 26/12 від 26.12.2019 підприємство повідомило, що виконало вимоги зазначені у претензії за № 20-1 від 20.12.2019 та сплатило третій особі суму штрафу у розмірі 13 642,00 грн. та надало копію відповідного платіжного документу. Таким чином, внаслідок протиправного рішення контролюючого органу позивачу було завдано майнової шкоди у сумі 13 642,00 грн.

На думку скаржника, у даному випадку наявні і факти неправомірних дій податкового органу, а також наявна шкода, заподіяна позивачеві та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Розглядаючи аналогічну справу, до такого ж висновку дійшов і Господарський суд Черкаської області у своєму рішенні у справі № 925/1196/18 від 10.08.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2019.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/172/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

В тексті апеляційної скарги скаржник просить поновити йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20. Клопотання мотивоване тим, що позивачем отримано повний текст рішення 02.09.2020.

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований ст. 119 ГПК України відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно із п.2 ч.2 ст.256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне провадження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду, розглянувши клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Старлінг" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Призначено справу № 910/172/20 до розгляду у судовому засіданні 12.11.2020.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг" задовольнити у повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідачів.

Представник другого відповідача у судовому засіданні 12.11.2020 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.02.2019 між позивачем та третьою особою укладено договір поставки № 4 (договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язується на умовах та в порядку, що визначені цим договором, передати третій особі товар, а третя особа зобов`язується на умовах та в порядку, що визначені цим договором оплатити та прийняти товар.

Згідно із п.1.3 договору позивач повинен передати третій особі наступні документи: специфікацію на поставлену партію товару, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну (у разі, якщо за домовленістю сторін транспортування товару буде здійснюватися транспортом позивача) та квитанцію, яка підтверджує реєстрацію податкових накладних у в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 4/1 від 07.02.2019 до договору поставки товару № 4 від 07.02.2019 позивач та третя особа домовились, що у разі порушення позивачем порядку складання податкової накладної/розрахунку коригування та термінів їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених Податковим кодексом України, або вчинення інших дій чи бездіяльності, в результаті чого третя особа не отримає права на податковий кредит, позивач сплачує третій особі штраф у розмірі 20% від вартості товару, зазначеної в такій податковій накладній/розрахунку коригування.

На виконання умов зазначеного договору, позивачем поставлено тертій особі обумовлені договором товари. Кількісні та вартісні показники товару, а також його номенклатура відображені у специфікації №1 від 06.03.2019 на загальну суму 81 852,29 грн.

Факт постачання позивачем та прийняття товару третьою особою підтверджується видатковою накладною № РИ-0000010 від 06.03.2019 на загальну суму 81 852,29 грн. Транспортування товару в рамках зазначеного договору відбувалося за рахунок позивача, про що зазначено в товаро-транспортній накладній від 06.03.2019. Перевізником у даному випадку виступало підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех-строй-сервіс" на підставі договору № 08/10/18-ТУ від 08.10.2018 укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлінг".

Відповідно до положень ст.187 Податкового кодексу України, для відображення у податковому обліку операції з поставки товару, Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлінг" було складено податкову накладну №1 від 06.03.2019 та направлено її на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних.

Як вбачається із квитанції від 07.03.2019, податкова накладна № 1 від 06.03.2019 прийнята, однак, реєстрацію по ній зупинено, у зв`язку із тим, що відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна/розрахунок коригування не відповідає вимогампп.1.6 п.1 "Критеріїв ризиковості платника податку", позивачеві запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.

19.03.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлінг" на виконання вимог підпункту 201.16.2 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України направлено другому відповідачу повідомлення про подання пояснень і копій документів довільного формату щодо податкової накладної, реєстрацію якої зупинено, та які підтверджують реальність здійснення операції з третьою особою.

Рішенням від 21.03.2019 № 1115828/42096046 комісії Головного управління ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, відмовлено в реєстрації податкової накладної від 06.03.2019 № 1 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2019 у справі № 640/5461/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 21.03.2019 за № 1115828/42096046 про відмову у реєстрації податкової накладної за № 1 від 06.03.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг" від 06.03.2019 № 1, датою її отримання 06.03.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України зазначені обставини щодо правовідносин позивача та другого відповідача носять преюдиціальний характер та повторному доказуванню не підлягають.

Так, в процесі розгляду справи № 640/5461/19 встановлено, що в порушення наведених вимог законодавства, в оскаржуваному рішенні від 21.03.2019 № 1115828/42096046 хоч і вказано, втім не зазначено, які саме із наданих позивачем документів складено з порушенням законодавства та норми якого саме закону порушено, тобто рішення суб`єкта владних повноважень не містять чіткої підстави їх прийняття, що свідчить про їх необґрунтованість. В квитанції також відсутній конкретний перелік копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, що призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, а не будь-яких на власний розсуд, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про те, що Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві обмежилося лише загальною оцінкою наданих позивачем документів, не зазначивши які саме документи не подані і що вони мали б підтвердити або спростувати, у зв`язку з чим контролюючий орган не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної від № 1 від 06.03.2019.

В подальшому, 20.12.2019 третя особа звернулась до позивача з претензією № 20-1 про оплату штрафу у розмірі 20% від вартості товару, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, яка не була зареєстрована, у зв`язку з чим третя особа була позбавлена права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та відповідно врахувати ПДВ у розмірі 13 642,00 грн. при визначенні реєстраційного ліміту.

Позивач у відповіді за № 26/12 від 26.12.2019 на претензію третьої особи, повідомлено про задоволення претензії, а відповідно до квитанції № ПН4255 від 26.12.2019 позивачем сплачено третій особі 13 642,00 грн. згідно із претензією № 20-1 від 20.12.2019.

У зв`язку із чим, позивач вважає, що внаслідок протиправної відмови в реєстрації податкової накладної, позивачу завдано майнової шкоди у розмірі 13 642,00 грн.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 цього Кодексу допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 923/574/17, від 18.06.2018 у справі № 904/1284/17.

Згідно із ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та осіб.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Правову позицію стосовно застосування в аналогічних правовідносинах норм ст.ст. 1173, 1174 ЦК України наведено у постановах від 25.05.2016 Верховного Суду України у справі № 6-440цс16, від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17, постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 638/6301/14-ц та від 10.08.2018 у справі № 916/2507/16.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. За змістом підпункту "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

За змістом п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

За змістом п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Отже, згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Однак, позивачем не надано доказів наявності необхідного та достатнього обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ДПІ та майновими втратами, які позивач зазнав через понесення ним додаткових витрат - штрафу, сплаченого позивачем за порушення п. 1 п. 1 додаткової угоди за № 4/1 від 07.02.2019 до договору за № 4 від 01.02.2019 та наявність у цьому випадку складових, необхідних для відшкодування шкоди за рахунок держави.

Як вже зазначалось, 20.12.2019, вже після прийняття рішення у справі № 640/5461/19, яким, зокрема, зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг" від 06.03.2019 № 1, датою її отримання 06.03.2019, третя особа звернулась до позивача з претензією № 20-1 про оплату штрафу у розмірі 20% від вартості товару, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, яка не була зареєстрована вчасно, мотивуючи дану вимогу тим, що покупець був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та відповідно врахувати ПДВ у розмірі 13 642,00 грн. при визначенні реєстраційного ліміту. Також третя особа зазначила про те, що вимушена була скористатись можливістю, передбаченою чинним законодавством України та поповнити свій реєстраційний ліміт платника ПДВ на суму 13 642,00 грн. за рахунок власних коштів зі свого поточного рахунку, натомість доказів, які свідчать про поповнення третьою особою свого реєстраційного ліміту платника ПДВ, останньою не надано.

Слід зазначити, що право на включення суми ПДВ до податкового кредиту виникає у звітному податковому періоді, в якому зареєстровані такі накладні/розрахунки коригування до них в ЄРПН, але обмежуються строком у 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких накладних.

Також слід зазначити, що позивачем не доведено порушення позивачем у даному випадку порядку складання податкової накладної/розрахунку коригування та терміну її реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених Податковим кодексом України, або вчинення інших дій чи бездіяльності, в результаті чого третя особа не отримала права на податковий кредит, як підстави для застосування п. 1 додаткової угоди № 4/1 до договору.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається сплив 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких накладних, що свідчить про втрату права на включення суми ПДВ до податкового кредиту.

При цьому згідно із положеннями п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Таким чином, третя особа не втратила права на податковий кредит, оскільки таке право зберігається за нею протягом 1095 календарних днів з дати складення позивачем податкової накладної від 06.03.2019 № 1.

Матеріалами справи не підтверджується існування обставин, а саме порушення позивачем порядку складання податкової накладної/розрахунку коригування та термінів її реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених Податковим кодексом України, або вчинення інших дій чи бездіяльності, в результаті чого покупець не отримає права на податковий кредит, що відповідно до п.1 додаткової угоди №4/1 від 07.02.2019 до договору поставки товару № 4 від 07.02.2019 є підставою для сплати позивачем покупцю штрафу у розмірі 20% від вартості товару, зазначеної в такій податковій накладній/розрахунку коригування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що з трьох елементів, які необхідні для відшкодування збитків, належними та допустимими доказами підтверджується наявність одного елементу - неправомірних дій податкового органу, що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2019 у справі №640/5461/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019, натомість як наявність шкоди, так і наявність причинного зв`язку між неправомірними діями другого відповідача і заподіяною шкодою, позивачем суду не доведено, внаслідок чого позовні вимоги не визнаються судом обґрунтованими.

Враховуючи викладене, позивач, заявляючи вимогу про стягнення збитків у розмірі 13 642,00 грн. не довів невідворотності таких збитків, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правильним висновок господарського суду першої інстанції про те, що визначені позивачем збитки у розмірі не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою першого відповідача, тому позовні вимоги у справі № 910/172/20 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було, а доводи апеляційної скарги дублюють доводи позовної заяви.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Старлінг", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/172/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Старлінг".

4. Справу № 910/172/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 26.11.2020.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко