ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. м. Київ Справа № 911/1038/20

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/1038/20

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз

України», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства «Енергія», м. Обухів

про стягнення 3 415 495,49 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Піун С.П., адвокат, довіреність № 14-194 від 17.05.2019;

від відповідача: Семак О.М., контракт від 25.06.2020, протокол № 112 від 25.06.2020,

Потапова О.К., адвокат, довіреність № 10-д від 23.06.2020

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Енергія» (надалі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача 1 985 041,69 грн. пені, 340 677,43 грн. 3 % річних та 1 089 776,37 грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання зобов`язань щодо оплати в строк отриманого природного газу у жовтні 2016 - березні 2017 та просить суд покласти на відповідача відшкодування судових витрат в розмірі 51 232,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2016 між позивачем та відповідачем укладений Договір № 1610/1617-ТЕ-17 постачання природного газу, на виконання умов якого, позивач у жовтні 2016 - березні 2017 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 54 236 271,56 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, однак оплату за переданий газ відповідач здійснив несвоєчасно, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 1 985 041,69 грн. пені, 340 677,43 грн. 3% річних та 1 089 776,37 грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання грошових зобов`язань.

Ухвалою суду від 29.04.2020 відкрито провадження у справі № 911/1038/20, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 01.06.2020.

22.05.2020 через канцелярію суду (вх. № 9876/20 від 22.05.2020) відповідач надав відзив вих. № 492 від 22.05.2020 на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволені позову повністю, з підстав викладених у відзиві.

Так, відповідачем підтверджено укладення між сторонами Договору № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 постачання природного газу та отримання від позивача природного газу за вказаним договором на загальну суму 54 236 271,56 грн. Відповідач у відзиві зазначає, що одніє з підстав неможливості своєчасного розрахунку за отриманий природний газ було те, що постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 № 1856 відповідачу затверджено збитковий тариф на теплову енергію для населення, який не покривав фактичної її собівартості, внаслідок чого діяльність відповідача була збитковою.

Відповідач зазначає, що нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 № 20. Отже, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 20 між Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації, відповідачем та позивачем підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України та проведені відповідні оплати, а саме: спільне протокольне рішення № 344 від 19.01.2017 на суму 3 815 000,00 грн., проведено оплату платіжним дорученням № 129 від 24.01.2017 на суму 1 079 820,13 грн.; спільне протокольне рішення № 1011 від 15.02.2017 на суму 2 676 000,00 грн., проведено оплату платіжним дорученням № 298 від 20.02.2017 на суму 2 676 000,00 грн.; спільне протокольне рішення № 1758 від 16.03.2017 на суму 3 694 100,00 грн., проведено оплату платіжним дорученням № 452 від 15.06.2017 на суму 1 399 633,93 грн. та платіжним дорученням № 453 від 15.06.2017 на суму 2 294 466,07 грн.

Відповідно до постави Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 між Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконавчого комітету Обухівської міської ради, відповідачем та позивачем було укладено договір № 112/332-в від 08.11.2017 на суму 8 617 980,92 грн., проведено оплату платіжним дорученням № 1830 від 13.11.2017 на суму 8 617 980,92 грн.

Іншою підставою затримки розрахунків відповідача з позивачем за природній газ є несвоєчасні розрахунки населення за спожиту теплову енергію з відповідачем.

Відповідач зазначає про відсутність його вини у виникненні заборгованості перед позивачем за розрахунками за поставлений природний газ на підставі договору постачання № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016, з посиланням на встановлений державою спеціальний режим проведення взаєморозрахунків гарантованих постачальників природного газу та виробників теплової енергії, що полягає у перерахуванні уповноваженим банком згідно нормативів, встановлених НКРЕКП, грошових коштів, сплачених на спецрахунок споживачами теплової енергії, на рахунок постачальника природного газу як оплати вартості газу, придбаного виробником теплової енергії.

01.06.2020 відповідачем подано до канцелярії суду (вх. № 10622/20) клопотання вих. № 509 від 01.06.2020 про залучення до участі у справі виконавчий комітет Обухівської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Через канцелярію суду (вх. № 10623/20 від 01.06.2020) відповідачем надано клопотання вих. № 510 від 01.06.2020 про приєднання додаткових доказів до справи, а саме виписки по рахункам за період з 18.10.2016 по 19.10.2017.

В судовому засіданні 01.06.2020 судом розглянуто та відхилено клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, з підстав його не обґрунтованості.

Ухвалою суду від 01.06.2020 підготовче засідання було відкладено на 24.06.2020.

Через канцелярію суду (вх. № 12165/20 від 18.06.2020) від позивача надійшла заява вих. № 14/4-3884-20 від 12.06.2020 про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що враховує правову позицію Верховного Суду про відсутність правових підстав для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат на кошти, які держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, сплачених на підставі спільних протокольних рішень або договорів про організацію взаєморозрахунків. Враховуючи часткову сплату відповідачем суми основного боргу за договором № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 на підставі спільних протокольних рішень у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 та постанови Кабінету Міністрів України № 332 від 18.05.2017, позивач не повинен нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати на вказані суми, тому позивач зменшує позовні вимоги в цій частині, та просить стягнути з відповідача 1 077 066,42 грн. пені, 154 402,13 грн. 3% річних, 444 701,45 грн. інфляційних втрат та 25 142,55 грн. судового збору. Також у вказаній заяві про зменшення позовних вимог позивач просить повернути йому з державного бюджету 26 089,88 грн. надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у справі № 911/1038/20 розглядаються позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1 077 066,42 грн. пені, 154 402,13 грн. 3% річних, 444 701,45 грн. інфляційних втрат (всього ціна позову 1 676 170,00 грн.).

Через канцелярію суду (вх. № 12688/20 від 18.06.2020) від позивача надійшла відповідь вих. № 14/4-3934-20 від 16.06.2020 на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 24.06.2020 відкладено підготовче засідання на 03.08.2020.

Через канцелярію суду (вх. № суду 15080/20 від 21.07.2020) від відповідача надійшли заперечення вих. № 625 від 17.07.2020 на відповідь на відзив, в яких відповідач проти позову заперечує.

Ухвалою суду від 03.08.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 31.08.2020.

В судовому засіданні 31.08.2020 оголошувалась перерва до 30.09.2020.

У зв`язку із перебуванням судді Христенко О.О. на лікарняному судове засідання 30.09.2020 не відбулося.

Ухвалою суду від 20.10.2020 призначено судове засідання розгляду справи по суті на 09.11.2020.

В судовому засіданні 09.11.2020 оголошувалась перерва до 18.11.2020.

Через канцелярію суду (вх. № 25444/20 від 17.11.2020) відповідач надав додаткові письмові пояснення вих. № 2655 від 16.11.2020.

В судових засіданнях представником позивача підтримані позовні вимоги (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив; представники відповідача в судових засіданнях заперечували проти позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив, додаткових письмових поясненнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

встановив:

Пунктами 27, 31, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" № 329-VIII від 09.04.2015 визначено, що природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією; постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч. 3 ст. 12 цього Закону).

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 13 цього Закону).

Отже, постачання природного газу споживачам є різновидом господарської діяльності, що здійснюється на підставі договору постачання, який укладається між постачальником та покупцем (споживачем) із визначенням взаємних прав та обов`язків сторін такого господарського договору. Законодавцем до обов`язків споживача віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості придбаного (спожитого) природного газу, невиконання чи неналежне виконання якого тягне за собою наслідки у вигляді відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Законом України "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.2005 визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та поширено сферу дії Закону на врегулювання відносини, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Отже, виробництво та (або) постачання теплової енергії є різновидами господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою створення теплової енергії шляхом перетворення енергетичних ресурсів, у тому числі природного газу, та її подальшого надання споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілу теплової енергії на підставі укладених із споживачами договорів.

Господарську діяльність з виробництва теплової енергії здійснюють теплогенеруючі організації, а постачання споживачам теплової енергії, як продукту виробництва, належить до видів господарської діяльності теплопостачальної організації. Водночас, законодавець не забороняє здійснення зазначених видів господарської діяльності (як виробництва, так і постачання теплової енергії) одним суб`єктом господарювання

Рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» від 21.03.2006 № 208 визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення в тому числі Відкрите акціонерне товариство «Енергія» (в подальшому змінено організаційно-правову форму на Приватне акціонерне товариство «Енергія»).

Відповідачу Приватному акціонерному товариству «Енергія» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано ліцензії № 287 від 17.08.2012 на виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

З огляду на види господарської діяльності відповідача щодо виробництва і постачання теплової енергії, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України "Про теплопостачання" при визначенні порядку розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ як енергоресурс.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.

Отже, правовідносини гарантованого постачальника природного газу, яким був позивач на момент здійснення поставок природного газу у жовтні 2016 березні 2017, та теплопостачальної організації, яка використовує природний газ у цілях виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, опосередковуються шляхом укладення договорів постачання природного газу на засадах строковості, оплатності та цільового використання поставленого ресурсу.

26.09.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник/позивач) та Приватним акціонерним товариством «Енергія» (споживач/відповідач) укладено Договір постачання природного газу № 1610/1617-ТЕ-17, відповідно до умов якого:

- позивач зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України, а відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.п. 1.1, 1.3 договору);

- природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору);

- позивач передає відповідачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) газ обсягом до 9 200,0 тис. куб метрів, у тому числі за місяцями: жовтень - 600,000 тис.куб.м., листопад 1 400,000 тис.куб.м., грудень 2 000,000 тис.куб.м., січень 2 200,000 тис.куб.м., лютий 1 600,000 тис.куб.м., березень 1 400,000 тис.куб.м. (п. 2.1 договору);

- приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4 договору);

- не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, відповідач зобов`язується подати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість (п. 3.5 договору);

- позивач не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта (п. 3.6 договору);

- ціна за 1000 куб. м. становить, включаючи ПДВ, 5 930,40 грн. (п. 5.2 договору);

- оплата за газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору);

- оплата за природний газ здійснюється таким чином: 1) відповідач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений позивачем відповідачу в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання»; 2) в будь-якому випадку, відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; 4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надішли від споживачів на погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виконання заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором; 5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника (п. 6.2 договору);

- у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п. 10.3 договору);

- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 договору).

В подальшому між позивачем та відповідачем до Договору постачання природного газу № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 була укладена Додаткова угода № 1 від 23.01.2017, якою змінено та доповнено деякі пункти договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору постачання природного газу у жовтні 2016 - березні 2017 позивач здійснював поставки відповідачу природного газу. До матеріалів справи надано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку пунктів 3.4, 6.1 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, всього на суму 54 236 271,56 грн., а саме: акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 4 411 915,15 грн., акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 9 499 836,60 грн., акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 11 402 676,60 грн., акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 11 309 278,73 грн., акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 10 051 500,19 грн., акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 7 561 064,29 грн.

Згідно умов Договору постачання природного газу № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений відповідачем не пізніше 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, а у випадку прострочення оплати у позивача було наявне право на нарахування пені (п. 8.2 договору), процентів річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України).

До матеріалів справи залучено довідку по операціях за Договором № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 та виписки з банківського рахунку позивача, з яких вбачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснювалась з порушеннями встановленого договором строку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені в сумі 1 077 066,42 грн., нарахованої від сум заборгованості по кожному акту окремо, 154 402,13 грн. 3% річних та 444 701,45 грн. суд відзначає наступне.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання". Водночас, при розгляді спорів щодо розрахунків споживачів природного газу, використаного у виробництві теплової енергії, із гарантованими постачальниками відповідно до договорів постачання природного газу, необхідно враховувати, що положення статті 19-1 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникають під час розрахунків між споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями на підставі договорів на постачання теплової енергії, а також між теплопостачальними організаціями та теплогенеруючими організаціями (у разі якщо виробництво та постачання теплової енергії здійснюються різними суб`єктами господарювання) у розрахунках за придбану теплову енергію як продукт виробництва для його подальшого продажу споживачам.

Так, ч. 1 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) - рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.

Положеннями ч. 3 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.

Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку. Водночас, ч. 1 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" імперативно визначено, що оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Зазначена норма поширюється на споживачів, які сплачують за поставлену їм теплову енергію теплопостачальними організаціями, а також на теплопостачальні організації під час розрахунків за придбану теплову енергію у теплогенеруючих організацій.

Частиною 4, 5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Отже, ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" не визначає порядку здійснення розрахунків теплогенеруючих та теплопостачальних організацій з гарантованим постачальником за обсяг спожитого ними природного газу, не містить норм щодо обмеження принципу свободи договору при встановлені сторонами у договорі постачання порядку та умов проведення розрахунків за поставлений природний газ. Водночас, у ч.ч. 4 та 5 ст. 19-1 цього Закону міститься відсильна норма до порядку розподілу коштів, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" від 18.06.2014 № 217 (надалі - Порядок № 217).

Пунктом 1 Порядку № 217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, в силу ч.ч. 4, 5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", Порядок № 217, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (п.п. 3, 4, 5, 6 Порядку № 217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (п.п. 8, 9, 14 Порядку № 217).

Отже, положеннями Порядку № 217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 921/12/19 та від 21.02.2018 у справі № 910/16072/16.

Аналіз приписів ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку № 217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014, на виконання ст. 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком № 217 (п.п. 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку № 217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (п. 8.2 договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3 % річних та інфляційних втрат.

Суд зазначає, що при поданні позову із загальною ціною позову 3 415 495,49 грн. позивач нараховував пеню, інфляційні втрати та 3% річних на розмір вартості поставки газу погашеного у спосіб проведення взаєморозрахунків між гарантованим постачальником, споживачем та іншими учасниками розрахунків з боку держави через процедуру, визначену Порядком № 20 та Постановою № 332, шляхом підписання спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків (таким чином було сплачено за природний газ у спірний період на суму 16 067 901,05 грн. за спільним протокольним рішенням № 344 від 19.01.2017, № 1011 від 15.02.2017, № 1758 від 16.03.2017, договором № 112/332-в від 08.11.2017 про організацію взаєморозрахунків).

В подальшому заявою вих. № 14/4-3884-20 від 12.06.2020 позивач зменшив позовні вимоги та не нараховує пеню, 3% річних та інфляційні втрати на суми сплачені за отриманий природний газ у спірний період з вказаними протокольними рішеннями та договором про організацію взаєморозрахунків.

Як вбачається із банківських виписок по рахунку позивача (доданих до позовної заяви) та зазначається відповідачем та підтверджується виписками з банківського рахунку відповідача (долучені до матеріалів справи) розрахунок за отриманий відповідачем від позивача у спірний період природний газ за Договором № 1610/1617-ТЕ-17 (крім розрахунку здійсненого за спільними протокольними рішеннями та договором про організацію взаєморозрахунків) здійснювався у відповідності до Порядку № 217 автоматично з рахунку відповідача зі спеціальним режимом використання, на який надходять кошти сплачені споживачами за спожиту теплову енергію, у відсотковому розмірі, встановленому постановами НКРЕКП.

Відповідач зазначає, що вказаними вище нормативними документами регулювалися кошти, які надходили на рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (позивачем) до повного погашення заборгованості за договором постачання природного газу. Після такого розподілу платежів на користь позивача у відповідача майже на залишалось коштів на ведення господарської діяльності. З моменту прийняття вказаних вище постанов відповідач на мав взагалі ніякого впливу на розпорядження коштами та був позбавлений можливості самостійно здійснювати розрахунки з позивачем, як гарантованим постачальником, за отриманий природний газ.

Суд зазначає, що пунктом 6.2 договору постачання № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 сторони спору погодили, що відповідач-споживач в будь-якому випадку зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору, в разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Упродовж строку дії договору в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 31.03.2017 зміни до п. 6.2 договору постачання сторонами не вносилися.

Отже, сторони спору у договорі постачання № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 визначили порядок та умови проведення розрахунків за переданий позивачем відповідачу природний газ і передбачили обов`язок відповідача здійснити своєчасний розрахунок незалежно від обставин надходження на відкритий відповідачем як теплопостачальною організацією в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання грошових коштів кінцевих споживачів як оплати вартості теплової енергії, виробленої відповідачем із природного газу позивача.

Таким чином, відсутня встановлена нормотворцем заборона для відповідача сплачувати вартість природного газу поза механізмом автоматичного розподілу коштів, що визначений Порядком № 217 для грошових коштів споживачів, що надходять як оплата за проставлену їм теплову енергію. Сторонами спору у пункті 6.2 договору постачання погоджено обов`язок відповідача здійснити своєчасний розрахунок за поставлений природний газ незалежно від надходження грошових коштів споживачів на спецрахунок, відкритий в уповноваженому банку, та внести на рахунок позивача власні кошти, виручені від здійснення господарської діяльності чи кошти, залучені як позику, кредит, шляхом проведення взаємозаліку зустрічних однорідних вимог тощо.

Визначений Порядком № 217 алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу, положення Порядку № 217 не змінюють строків розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3 % річних та інфляційних втрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19.

Зазначеним спростовуються твердження відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості перед позивачем за розрахунками за поставлений природний газ на підставі договору постачання № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016, оскільки державою встановлений спеціальний режим проведення взаєморозрахунків гарантованих постачальників природного газу та виробників теплової енергії, що полягає у перерахуванні уповноваженим банком згідно нормативів, встановлених НКРЕКП, грошових коштів, сплачених на спецрахунок споживачами теплової енергії, на рахунок постачальника природного газу як оплати вартості газу, придбаного виробником теплової енергії. В той час як умовами договору постачання № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 встановлено обов`язок відповідача в будь-якому випадку своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ навіть коли а поточний рахунок із спеціальним режимом використання відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Позивач (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просить стягнути з відповідача 1 077 066,42 грн. пені та 154 402,13 грн. 3% річних за період з 26.11.2016 по 27.09.2017.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (набрав чинності 30.11.2016) на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

На підставі вказаної норми суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 6 451,97 грн. пені та 921,71 грн. 3% річних, нарахованих на зобов`язання за жовтень 2016 року (сплачено відповідачем частково 28.11.2016, 29.11.2016, 30.11.2016).

Враховуючи вищевикладене підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 070 614,45 грн. пені та 153 480,42 грн. 3% річних.

Крім того, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача згідно ст. 625 ЦК України 444 701,45 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2017 по 30.09.2017, нарахованих від сум заборгованості по кожному акту окремо.

Враховуючи, що доданий до матеріалів позовної заяви розрахунок інфляційних нарахувань є арифметично вірним, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 444 701,45 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов частково.

У зв`язку із задоволенням позову частково, витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Енергія» (08700, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 1, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 20077720) 1 070 614 (один мільйон сімдесят тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 45 коп. пені, 153 480 (сто п`ятдесят три тисячі чотириста вісімдесят) грн. 42 коп. 3 % річних, 444 701 (чотириста сорок чотири тисячі сімсот одна) грн. 45 коп. інфляційних втрат та 25 031 (двадцять п`ять тисяч тридцять одна) грн. 94 коп. судового збору.

Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.12.2020.

Суддя О.О. Христенко