ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/362/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія", пл. Міцкевича, буд.8,м. Львів,79000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Газ-Ойл" вул. Мазепи, буд.35, кв.61, м.Івано-Франківськ, 76018

про стягнення заборгованості в сумі 212 577 грн 09 к.

за участю:

Від позивача: не з"явилися,

Від відповідача: Мушинський В.Т., (посвідчення № 31 від 20.04.12 )-адвокат

в с т а н о в и в

Дочірнє підприємство ПРАТ "НАК "Надра України" "Західукргеологія" завило позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-ГАЗ-ОЙЛ" про стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна від 02.07.2018 у розмірі 212 577 грн 09 к.Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як орендар, в порушення умов договору оренди індивідуально визначеного майна від 02.07.2018 не оплатив орендну плату за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 201493,38 грн. Внаслідок прострочення оплати орендної плати позивач нарахував пеню у розмірі 9102,88 грн та 5% річних у розмірі 1980,83 грн. Позовні вимоги обґрунтовує приписами ст. 173, 230, 232, 283, 286 ГК України, ст. 509, 526, 530, 612, 625, 629,759, 762 ЦК України.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 07.05.2020 суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.09.2020 суд постановив закрити підготовче провадження у справи та призначив розгляд по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ухвалою суду від 13.10.2020, яка вручена позивачу 26.10.2020.

Відповідач у судовому засіданн проти позову заперечує, надав суду відзив на позов від 04.06.2020 № 116 (вх. 6932/20 від 05.06.2020). Відповідач позовні вимоги не визнав з огляду на те, що після підписання договору та акту приймання передачі майна 02.07.2018 орендар не міг користуватися орендованим майном з незалежних від нього причин. Зокрема, з 02.07.2018 до 02.09.2018 - в зв`язку з тим, що орендоване майно знаходиться на земельній ділянці, яка не належить орендодавцю, і орендарю необхідно було укласти договір земельного сервітуту; з 28.12.2018 до 22.04.2019 - в зв`язку з відсутністю спеціального дозволу на користування надрами, який є необхідним для використання орендованого майна за цільовим призначенням. Відсутність спеціального дозволу пояснює порушеннями в діяльності Державної служби геології та надр України, яка видала наказ № 127 про продовження строку дії дозволу 23.04.2019, хоча мала його видати протягом 45 днів, тобто до 23.10.2018. Вважає, що за наведені періоди орендар звільняється від плати за користування орендованим майном відповідно до приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України. При застосуванні даної норми просить врахувати правові позиції Верховного Суду, викладені постанові від 15.05.2019 у справі № 915/714/18. Оскільки орендар за період 02.07.2018 до 02.09.2018 та з 28.12.2018 до 22.04.2019 сплатив орендну плату в сумі 408739,66грн (117786,81грн + 29095284 грн), зараховує вказану суму в погашення заборгованості по орендній платі за заявлений позивачем період і вважає, що має місце переплата.

Позивач адресував суду відповідь на позов № 13-833/13 від 08.07.2020 ( вх. 8646/20 від 13.07.2020).

Позивач заперечує щодо доводів відповідача з огляду на умови договору та визначені договором обов`язки орендаря. Зокрема вказує, що за умовами п. 1.2 договору орендар погодився з тим, що після підписання акту приймання-передачі майна у нього відсутні будь-які перешкоди щодо користування майном відповідно до визначеної мети. Необхідність відшкодування землевласнику/землекористувачу сум витрат за користування землею під майном на підставі окремого договору укладеного між орендарем та землевласником/ землекористувачем передбачено в п. 3.8 договору. Згідно з п. 1.3 договору свердловина передається в оренду з визначеною метою за умови виконання орендарем завдань, покладених на нього, як користувача надр, чинним законодавством України. В п. 1.5 договору визначено, що орендар здійснюватиме роботи, для яких є необхідним отримання дозвільних/ліцензійних документів, виключно за наявності документів, що посвідчують його право на виконання таких робіт. Вважає, що наведені відповідачем обставини не є підставою для звільнення від орендної плати. Відмічає, що у справі № 909/1237/19 Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 09.01.2020 затвердив мирову угоду, відповідно до якої відповідач визнав неналежне виконання зобов`язань по сплаті орендних платежів і зобов`язався сплатити позивачу заборгованість.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив наступне.

Між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія», як повіреним, яке діяло від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України», як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ», як орендарем, 02.07.2018 укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна (надалі Договір).

На виконання умов даного Договору Повірений зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування окреме індивідуально - визначене майно, а саме Свердловину № 30 - Великомостівська (далі - Свердловина або Майно), яка розташована за адресою: Україна, Львівська область, Сокальський район, на віддалі 0,4 (нуль цілих чотири десятих) км. на схід від с. Куличків і на віддалі 0,3 (нуль цілих три десятих) км. на схід від автодороги В.Мости-Белз на південь від лісу, код свердловини - ВМ-30, є власністю Національної акціонерної компанії «Надра України» та обліковується на балансі ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія». Географічні координати: широта 50 18 29 , довгота 24 06 03 (п. 1.1).

Орендар погоджується з тим, що після підписання акту приймання-передачі Майна в оренду у нього відсутні будь-які перешкоди щодо користування зазначеним Майном відповідно до мети, визначеної в пункті 1.3. Договору (п. 1.2).

Свердловина передається в оренду з метою: реліквідації (відновлення) свердловини, проведення ГДС з метою оцінки стану свердловини, виконання ремонтних робіт, випробування продуктивних горизонтів, облаштування, свердловини, введення свердловини в дослідно-промислову/промислову експлуатацію за наявності підстав та виконання Орендарем інших завдань покладених на нього, як користувача надр, згідно діючого законодавства України (п. 1.3).

Орендар за власний рахунок (без відшкодування вартості таких робіт Орендодавцем) виконує комплекс робіт, передбачених п. 1.3. Договору (п. 1.4).

Орендар здійснюватиме роботи, для яких є необхідним отримання дозвільних/ліцензійних документів, виключно за наявності документів, що посвідчують його право на виконання таких робі т(п. 1.5).

Орендар вступає у строкове платне користування Майном з дати підписання Акту приймання-передачі Майна між Повіреним та Орендарем (п. 2.1).

До моменту введення свердловини в дослідно-промислову експлуатацію/промислову експлуатацію орендна плата визначається за домовленістю Сторін, та становить 28 360, 62 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят) гривень 62 копійки за один календарний місяць без ПДВ за базовий місяць оренди. Базовий місяць оренди - це місяць, в якому було проведено оцінку Майна. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.1).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за місяць оренди. В разі дефляції (індекс інфляції не перевищує одиниці) індексація за даний місяць не проводиться (п. 3.2).

Орендна плата перераховується Орендарем на рахунок Повіреного не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за місяцем оренди, за який проводиться оплата (п. 3.4).

Нарахування орендної плати у розмірі визначеному п. 3.1 цього Договору починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Майна (п. 3.5).

Орендар самостійно відшкодовує землевласнику/землекористувачу суму витрат за користування землею під Майном на підставі окремого договору укладеного між Орендарем та землевласником/землекористувачем (п. 3.8).

Орендар, який прострочив виконання грошових зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, на вимогу Повіреного/Орендодавця зобов`язаний сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення вказаних платежів, включаючи день оплати, а також сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 5% річних від простроченої суми за кожен день прострочення (п.9.2).

3гідно з актом приймання-передачі від 02.07.2018, який є додатком №1 до Договору, Майно передано Орендарю. В. п. 3 цього акту вказано, що майно передане в належному стані, претензії Орендаря щодо стану майна відсутні.

Відповідно до рахунку № 449 від 30.11.2019р. на суму 70 027,61 грн., акт прийому-передачі наданих послуг від 30 11.2019р., рахунку № 484 від 31 12 2019р на суму 56 321.77 грн.. акт прийому-передачі наданих послуг від 31 12.2019р..рахунку № 025 від 31.01.2020р. на суму 36 072.00 грн., акт прийому-передачі наданих послуг від 31.01 2020р., рахунку № 067 від 29.02 2020р. на суму 36 072,00 грн., акт прийому-передачі наданих послуг від 29.02.2020р., заборгованість відповідача становить 201493,38 грн.

Судом встановлено, що вищевказані акти прийому-передачі наданих послуг підписані зі сторони відповідача та скріплені печаткою підприємства.

Відповідач орендну плату за вказані місяці на загальну суму 201493,38грн не сплатив.

Водночас, відповідач сплатив орендну плату за інші періоди, за які, на його думку, він має бути звільнений від орендних платежів. А саме за період з

сплатив орендну плату за інші періоди, за які, на його думку, він має бути звільнений від орендних платежів. А саме: за липень 2018 року - 63 100,00 грн. (платіжне доручення №246 від 20.09.201 Г платіжне доручення №266 від 16.10.2018р); за серпень 2018 року - 54 686,81 грн. (платіжне доручення № 267 від 16.10.2018р., платіжне доручення № 268 від 18.10.2018р., платіжне доручення № 278 від 06.11.2018р., платіжне доручення №277 від 16.10.2018р.,);

за грудень 2018 року - 77 977,80 грн. (платіжне доручення № 9 від 10.04.2019р. платіжне доручення № 11 від 11.04.2019р., платіжне доручення № 22 від 18.04.2019р. платіжне доручення №72 від 27.03.201р.,); за січень 2019 року - 69 756,71 грн. (платіжне доручення № 89 від 25.04.2019р. платіжне доручення № 30 від 10.05.2019р., платіжне доручення № 35 від 14.05.2019р.); за лютий 2019 року - 70 105,00 грн. (платіжне доручення №43 від 16.05.2019р. платіжне доручення № 57 від 24.05.2019р., платіжне доручення № 113 від 29.05.2019р. платіжне доручення № 116 від 31.05.2019р.); за березень 2019 року - 70 763,44грн. (платіжне доручення №125 від 27.06.2019р., платіжне доручення №115 від 18.07.2019р., платіжне доручення № 117 від 24.07.2019р.); за квітень 2019 року - 71 443,80грн. (платіжне доручення №130 від 08.08.2019р., платіжне доручення №139 від 04.09.2019р., платіжне доручення №157 від 02.10.2019р., платіжне доручення №154 від 10.10.2019р., платіжне доручення №158 від 10.10.2019р. ).

Суд звертає увагу, що у всіх перелічених платіжних дорученнях чітко вказано період (місяць), за який сплачується орендна плата.

Обставини здійснення орендних платежів за період з жовтня 2019 року до квітня 2020 року не стосуються предмета спору, а тому посилання позивача на ухвалу суду від 09.01.2020 у справі № 909/1237/19 суд не бере до уваги.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 6 ст. 283 ГК України).

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.171, 174 ГК України).

В ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

В договорі сторони визначили розмір орендної плати, порядок її нарахування та строк сплати.

За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що відповідач порушив зобов`язання і не сплатив орендну плату за листопад, грудень, січень, лютий у загальній сумі - 201493,38 грн.

Як передбачено ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У постанові Верховного суду (Касаційного господарського суду) від 15.05.2019 у справі №915/714/18 зазначено, що визначальною умовою звільнення від орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач не довів неможливість використання орендованого майна. Доказів того, що у відповідача не було доступу до Майна або що власник земельної ділянки чинив якісь перешкоди, не подано. Відсутні будь-які звернення до позивача чи інших осіб з цього приводу. Водночас, відповідач підписав Договір та акт приймання-передачі Майна, де вказано на відсутність будь-яких перешкод у користуванні ним. Також він в цей період належним чином сплачував орендну плату і тривалий час не ставив питання про звільнення від цього зобов`язання. З огляду на умови п. 3.8 Договору суд не може погодитись, що вказані обставини не залежали від відповідача, оскільки саме на Орендаря був покладений обов`язок укласти окремий договір з власником земельної ділянки.

При оцінці обставин продовження дії спеціального дозволу на користування надрами суд враховує те, що умови господарювання (користування Майном), які були визначені в Договорі, не зазнали змін. За умовами Договору (п. 1.3, 1.5) відповідач погодився, що обов`язок отримання спеціальних дозволів, необхідних для використання Майна за призначенням, покладено на нього. А тому не можна стверджувати, що за ці обставини орендар не відповідає.

Таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України відповідач не довів наявність обставин, які є підставою для звільнення його від орендних платежів у вказані періоди.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд доходить висновку про обґрунтованість нарахування 5% річних відповідно до умов п. 9.2 Договору станом на 01.03.2020 становить 1980,83грн.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд доходить висновку про обґрунтованість нарахування пені відповідно до умов п. 9.2 Договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ станом на 01.03.2020 у сумі 9102,88 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, отже позов підлягає задоволенню.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2009 у справі "Олюджіч проти Хорватії" навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України", від 07.10.2010 у справі "Богатова проти України"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД та Месроп Мовсесян проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване та обґрунтоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється, зокрема на цивільний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 86, 129, 145, 233, 236-238, 240, 241, 256, п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

задовольнити позов Дочірнього підприємства ПРАТ "НАК "Надра України" "Західукргеологія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-ГАЗ-ОЙЛ" про стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна від 02.07.2018 у розмірі 212577,09 грн. заборгованості , з яких 201 493,38грн заборгованість по орендній платі, пеня - 9102,88грн., 5% річних 1980,83 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-ГАЗ-ОЙЛ" (вул. Гетьмана Мазепи, 35, квартира 61, м. Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код 39461508) на користь Дочірнього підприємства ПРАТ "НАК "Надра України" "Західукргеологія" (площа Міцкевича, 8, Галицький район, м. Львів, 79000, ідентифікаційний код 01432606) заборгованість за договором оренди індивідуально визначеного майна від 02.07.2018 у розмірі 212577,09 грн., з яких 201 493,38грн заборгованість по орендній платі, пеня - 9102,88грн. , 5% річних 1980,83 грн. та 3188,66грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.11.2020

Суддя Шкіндер П.А.