РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2020Справа № 910/13944/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг"
доДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
простягнення 180 158 грн 34 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" з вимогами до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 180 158 грн 34 коп. заборгованості за договором постачання товару від 21.04.2020 № 53-123-01-20-06344, в тому числі: 179 039 грн 95 коп. основної заборгованості та 1 118 грн 39 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору постачання товару від 21.04.2020 № 53-123-01-20-06344 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано 179 039 грн 95 коп. основної заборгованості та 1 118 грн 39 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/13944/20, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

05.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

23.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.04.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" (постачальник за договором) укладено договір на постачання товару № 53-123-01-20-06344 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CPV 24310000-0 по ДК 021:2015 - Основні неорганічні хімічні речовини (коагулянт) (далі - товар) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2020 року.

Відповідно до пункту 2.1. договору загальна вартість товару є твердою та складає: разом - 149 199 грн 96 коп. без ПДВ, крім того ПДВ 20 % - 29 839 грн 99 коп. Всього з ПДВ - 179 039 грн 95 коп.

Згідно з пунктом 2.2. договору за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до договору) та виконання постачальником умов п.п. 3.2., 5.1. цього договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що постачання здійснюється протягом 30 днів з дати публікації в системі ProZorro, але не пізніше 15.05.2020 транспортом постачальника однією партією на умовах: DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., ВП ЮУ АЕС, відповідно до Правил Інкотермс-2010 з обов`язковою присутністю представника постачальника.

У пункті 3.3. договору сторонами погоджено, що датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1. цього договору та закінчується 31.12.20201 (пункти 12.1., 12.2. договору).

Згідно із специфікацією № 1 (додаток № 1 до договору) постачальник зобов`язується передати покупцю коагулянт - гідроксихлорид алюмінію, торгової марки ПОЛВАК - 68 на суму 179 039 грн 95 коп. з ПДВ.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладених між позивачем та відповідачем договорів, суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору на постачання товару від 21.04.2020 № 53-123-01-20-06344 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявної в матеріалах справи підписаної між сторонами належним чином засвідченої копії видаткової накладної від 22.04.2020 № 450 на суму 179 039 грн 95 коп. та товарно-транспортної накладної від 22.04.2020 № 450.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 179 039 грн 95 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 179 039 грн 95 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за договором на постачання товару від 21.04.2020 № 53-123-01-20-06344, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 179 039 грн 95 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 118 грн 39 коп. 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3 % річних судом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку при здійсненні розрахунку, зокрема, за період з 27.06.2020 по 10.09.2020 розмір 3 % річних становить 1 115 грн 33 коп., а не 1 118 грн 39 коп. як зазначено позивачем в розрахунку.

Таким чином, за перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 1 115 грн 33 коп.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 1 115 грн 33 коп.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на пункт 7.1. договору, відповідно до якого сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, відтак, у зв`язку із запровадженням карантину з 12.03.2020 по 31.10.2020 на території України відповідач має бути звільнений від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки це сталося внаслідок непереборної сили.

Суд відхиляє вказані твердження відповідача з огляду на наступне.

У розділі 7 укладеного сторонами договору зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили, такі як: повені, землетруси, пожежі, інші стихійні лиха, також війни, воєнні дії), а також дій органів законодавчої, виконавчої влади і підлеглих їм органів, що вступили в силу після укладення даного договору. Якщо будь-які з таких обставин безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань у термін, встановлений у договорі, то цей термін відсувається відповідно до часу дії відповідної обставини.

Форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії даного договору. Про настання і припинення форс-мажорних обставин кожна сторонам зобов`язана інформувати іншу сторону протягом 10 днів. Настання форс-мажорних обставин засвідчується сертифікатом органів, у компетенцію яких входять повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили.

Недотримання терміну повідомлення про настання і припинення форс-мажорних обставин позбавляє відповідну сторону можливості посилатися на них як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 установлено на всій території карантин, тоді як договір між сторонами укладено 21.04.2020, відтак, посилання відповідача на запровадження на території держави карантину як на форс-мажорну обставину є необґрунтованим, оскільки згідно пункту 7.2. договору форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії даного договору.

Крім того, сторонами не надано суду доказів інформування один одного про настання і припинення форс-мажорних обставин, а також сертифікату органу, у компетенцію яких входять повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили.

Більше того, стягнення 3 % річних не є штрафною санкцією, а є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" (вул. Січових стрільців, 5, м. Дніпро, 49044, ідентифікаційний код 32713652) заборгованість у розмірі 179 039 (сто сімдесят дев`ять тисяч тридцять дев`ять) грн 95 коп., 3 % річних у розмірі 1 115 (одна тисяча сто п`ятнадцять) грн 33 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 702 (дві тисячі сімсот дві) грн 32 коп.

3. В іншій частині щодо заявлених позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 3 грн 06 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька