ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2020 р. м. Київ Справа № 911/1014/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради, м. Бориспіль, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина", м. Бориспіль, Київська область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) ОСОБА_1 , м. Бориспіль, Київська область

2) ОСОБА_2 , м. Київ

про витребування майна (приміщень) з чужого незаконного володіння

представники:

від позивача - ОСОБА_3

від відповідача - І.М.Невмержицька

від третіх осіб - не з`явились

від прокуратури - О.О.Слабковська

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради №34-1299вих20 від 14.04.2020 року (вх. №1028/20 від 22.04.2020 року) (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна галявина» (далі - відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (далі - третя особа 1) та ОСОБА_2 (далі - третя особа 2) про витребування приміщень з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що спірне майно (нежитлові приміщення), що є предметом спору у даній справі вибуло з державної власності з порушенням норм чинного законодавства, поза волею її розпорядника - Бориспільської районної ради, і перебуває у незаконному володінні ТОВ «Сонячна Галявина», а тому, підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1014/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.05.2020 року.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 19.05.2020 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач відзив на позов не надіслав, треті особи вимоги ухвали суду від 27.04.2020 року не виконали.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1014/20 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 30.06.2020 року.

До суду від третьої особи 1 надійшло клопотання б/н від 23.06.2020 року (вх. №12792/20 від 25.06.2020 року) про відкладення розгляду справи.

Позивач, відповідач та третя особа 2 належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 30.06.2020 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач відзив на позов не надіслав, треті особи вимоги ухвали суду від 19.05.2020 року не виконали.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року відкладено підготовче засідання на 21.07.2020 року.

Треті особи, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 21.07.2020 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 30.06.2020 року повторно не виконали.

Представник позивача у судовому засіданні 21.07.2020 року повідомив, що ним не отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 21.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі №911/1014/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.09.2020 року.

До суду від відповідача надійшла заява б/н від 20.07.2020 року (вх. №15152/20 від 22.07.2020 року) про повернення позовної заяви, заява б/н від 20.07.2020 (вх. №15153/20 від 22.07.2020 року) про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву б/н від 20.07.2020 року (вх. №15154/20 від 22.07.2020 року).

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 16.09.2020 року (вх. №19891/20 від 18.09.2020 року) про відкладення розгляду справи.

До суду від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення б/н від 17.09.2020 року (вх. №20045/20 від 21.09.2020 року) на виконання вимог ухвали суду.

Третя особа 2, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання 22.09.2020 року повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні 22.09.2020 року заперечували проти поданого клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та повідомили, що ними не отримано відзив на позовну заяву, заяву про повернення позовної заяви та заяву про застосування строків позовної давності, подані відповідачем.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні 22.09.2020 року не заперечував проти поданого клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року оголошено перерву у судовому засіданні.

До суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив №40-1340вих20 від 16.10.2020 року (вх. №22588/20 від 19.10.2020 року).

Треті особи, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 20.10.2020 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представники позивача та відповідача у судовому засіданні 20.10.2020 року повідомили, що ними не отримано відповідь на відзив подану прокурором.

Крім того, представник позивача повідомив, що ним направлено відповідь на відзив, яка ще не надійшла на адресу суду та сторін, тому, ним заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Прокурор та представник відповідача не заперечували проти заявленого клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 20.10.2020 року розгляд справи відкладено на 17.11.2020 року.

До суду електронною поштою від відповідача надійшли заперечення б/н від 12.11.2020 року (вх. №25027/20 від 12.11.2020 року).

Треті особи, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 17.11.2020 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Прокурор та позивач у судовому засіданні 17.11.2020 року позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.11.2020 року проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволенні позову відмовити. Крім того, представник відповідача зазначив, що неотримання судом та відповідачем відповіді на відзив перешкоджає здійсненню розгляду справи по суті.

З цього приводу суд зазначає, що згідно норм ГПК України, надання відповіді на відзив є правом учасника справи, а не його обов`язком, і зазначене не є, на думку суду, перешкодою для початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Судом враховано, що ухвали суду у справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, знаходиться у вільному доступі, тоді як згідно ст.ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 17.11.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає прокурор в позовній заяві, рішенням Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року у справі №19/028-10/13, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року, за наслідками перегляду рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2010 року за нововиявленими обставинами, позов Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №377 від 14.04.2009 року «Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 79»;

визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №551 від 23.06.2009 «Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс»;

визнано недійсним договір міни від 30.07.2009, укладений між ТОВ «Бориспільпобутсервіс» та ОСОБА_1 , щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: вул. Київський шлях, 79-в №1, №3, №5, №7, 79-б, 79-г , 79-д ;

визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №929 від 13.10.2009 року «Про оформлення права власності громадянину ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 »;

визнано недійсним договір міни від 13.08.2009, укладений між ТОВ «Бориспільпобутсервіс» та Бориспільською міською радою, щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , №2, №4, №6, №8, №9;

визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №889 від 13.10.2009 року «Про оформлення права власності Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 »;

визнано право власності за територіальною громадою сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради на наступні приміщення: будинок побуту 4-х поверховий з підвальним приміщенням площею 2702,9 кв.м.; будинок побуту 2-х поверховий, площею 693,3 кв.м.; пральню самообслуговування, площею 112,3 кв.м.; трансформаторну підстанцію, площею 23,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

витребувано на користь Бориспільської районної ради з незаконного володіння Фізичної особи-підприємця Гордієнка Валерія Миколайовича та Бориспільської міської ради наступні приміщення: будинок побуту 4-х поверховий з підвальним приміщенням площею 2702,9 кв.м.; будинок побуту 2-х поверховий, площею 693,3 кв.м.; пральню самообслуговування, площею 112,3 кв.м.; трансформаторну підстанцію, площею 23,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане судове рішення обґрунтоване тим, що спірні приміщення (будівлі) Бориспільського державного комунального виробничо-комерційного підприємства побутових послуг «Бориспільпобутсервіс», які знаходяться за адресою: вул. Київський Шлях, 79-б, в, г, д, у м. Бориспіль, не увійшли до складу майна, що перейшло у власність шляхом приватизації товариства покупців, членів трудового колективу підприємства послуг «Бориспільпобутсервіс» на підставі договору №5 купівлі-продажу державного майна при викупі від 30.04.1996 р., укладеного між товариством покупців, членів трудового колективу підприємства «Бориспільпобутсервіс» та представництвом в Бориспільському районі РВ ФДМУ по Київській області, з відання Бориспільської районної ради не вибували та залишились у комунальній власності територіальної громади сіл Бориспільського району, а тому, у ТОВ «Бориспільпобутсервіс» не було майнових передумов та підстав для оформлення права власності на вказані спірні приміщення (будівлі), а у комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» та виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області були відсутні будь-які правові підстави для оформлення права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» з видачею свідоцтв про право власності на нерухоме майно - приміщення (будівлі), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на встановлене, рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №377 від 14.04.2009 року «Про оформлення права власності товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 79» та № 551 від 23.06.2009 р. «Про оформлення права власності товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс», на підставі яких у товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» виникло право власності на спірні приміщення (будівлі), що знаходяться за адресою: Київський Шлях, 79-б, в, г, д, у м. Бориспіль, були прийняті виконавчим комітетом Бориспільської міської ради із порушенням положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» та наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», та інших нормативно-правових актів України, що в свою чергу призвело до протиправного позбавлення права власності територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області на вказані приміщення (будівлі), та до відчуження вказаних приміщень (будівель) особою, що не мала відповідних повноважень, а саме,ТОВ «Бориспільпобутсервіс», на користь ОСОБА_1 та Бориспільської міської ради на підставі договору міни від 30.07.2009 року та договору міни від 13.08.2009 року відповідно, і вказані правочини суперечать положенням Цивільного кодексу України, а саме, ст. 203 ЦК України, в редакції, що діяла на момент вчинення правочину, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншим нормативно-правовим актам, що є підставою для визнання їх дійсними.

Крім того, задоволено похідні позовні вимоги прокурора в інтересах Бориспільської районної ради Бориспільської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №929 від 13.10.2009 року "Про оформлення права власності громадянину ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 " та №889 від 13.10.2009 року «Про оформлення права власності Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ".

Так, прокурор зазначає, що враховуючи встановлені обставини, спірні приміщення (будівлі), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , вибули з комунальної власності Бориспільського району Київської області всупереч чинному законодавству України та волі територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради. Таким чином, під час розгляду судами справи №19/028-10/13 встановлено, що дійсним власником вказаних приміщень є Бориспільська районна рада, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, даний факт має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Однак, в подальшому, не зважаючи на те, що дійсним власником вказаних приміщень є Бориспільська районна рада та стосовно спірних приміщень тривав судовий розгляд, відповідачем у справі №19/028-10/13 - ФОП Гордієнком В.М. скасовано державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності та відчужено на користь третіх осіб спірні об`єкти нерухомого майна.

Так, 12.12.2016 року між ОСОБА_1 (третя особа 1) та ОСОБА_2 (третя особа 2) укладено договори іпотеки, зареєстровані в реєстрі:

за №942, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №938, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №932, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано одноповерхову будівлю-пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №934, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №940, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №936, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №930, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав, які додано до даної заяви.

В подальшому, 29.12.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя, зареєстровані в реєстрі:

за №977, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №974, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №975, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на одноповерхову будівлю - пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №980, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №979, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №976, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №978, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав, які додано до позовної заяви.

Прокурор зазначає, що вказані об`єкти ОСОБА_2 об`єднано та змінено їх площу у правовстановлюючих документах, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

Зокрема, 25.01.2017 року в результаті об`єднання будинку побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), пральні самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), будівлі трансформаторної підстанції, Р, загальною площею 23,6 кв.м. (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є майновим комплексом (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 829, 2 кв. м.

Також, 25.01.2017 року шляхом об`єднання підвального приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м., приміщення 1, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м., приміщення 3, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-хповерхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м., приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м., приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є комплексом нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 1092,30 кв.м.

В подальшому, на підставі акту приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017 року, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Сонячна Галявина», ОСОБА_2 передано до статутного капіталу ТОВ «Сонячна Галявина», комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна АДРЕСА_6 , а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , про що, 27.01.2016 державним реєстратором Київської обласної філії комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Дахно А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які додано до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, прокурор вказує, що кінцевим власником спірних приміщень є ТОВ «Сонячна Галявина», за яким зареєстровано право приватної власності на майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також, на комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані приміщення не є об`єктами житлової забудови. Тому, на думку прокурора, вказані об`єкти нерухомого майна підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння у зв`язку із чим прокурор звернувся до суду з даним віндикаційним позовом в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує і ний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, за положеннями зазначених норм права, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Так, під час розгляду справи №19/028-10/13 за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради 1) ТОВ «Бориспільпобутсервіс», 2) ФОП Гордієнка В.М., 3) Бориспільської міської ради, 4) Виконавчого комітету Бориспільської міської ради, за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Бориспільського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа», Комунального підприємства Бориспільської районної ради «Зубр», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» про скасування рішень, визнання недійсними договорів, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння судами встановлено наступне.

Право власності територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради на спірні приміщення (будівлі) Бориспільського державного комунального виробничо-комерційного підприємства побутових послуг «Бориспільпобутсервіс», що знаходяться за адресою: вул. Київський Шлях, 79 - б, в, г, д, у м. Бориспіль, підтверджується рішенням Київської обласної ради від 21.12.1993 року, договором №5 купівлі-продажу державного майна при викупі від 30.04.1996 року, укладеним між Товариством покупців, членів трудового колективу підприємства «Бориспільпобутсервіс» та Представництвом в Бориспільському районі РВ ФДМУ по Київській області, актом прийому-передачі приватизованого майна від 04.09.2000 року, договором купівлі-продажу патенту на право оренди будівлі (споруди, приміщення) від 17.05.1996 року, укладеним між представництвом Фонду держмайна України в Бориспільському районі та Товариством покупців членів трудового колективу підприємства «Бориспільпобутсервіс», рішенням господарського суду Київської області від 14.05.2002 року у справі №53/10-2001, та іншими вищевказаними документами, наявними у матеріалах справи №19/028-10/13.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що спірні приміщення (будівлі), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , були набуті у власність ФОП Гордієнка В.М. та Бориспільської міської ради у ТОВ «Бориспільпобудтсервіс», як у особи, що не мала права їх відчужувати, і відповідно право власності територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Бориспільської районної ради на спірні приміщення (будівлі) таким чином оспорюється з боку ФОП ОСОБА_1 та Бориспільської міської ради, а тому, суд дійшов висновку, що право власності територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Бориспільської районної ради на спірні приміщення (будівлі) підлягає захисту шляхом його визнання у судовому порядку на підставі та у відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, спірні приміщення (будівлі), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , вибули з комунальної власності Бориспільського району Київської області всупереч чинному законодавству України та волі територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що 12.12.2016 року між ОСОБА_1 (третя особа 1) та ОСОБА_2 (третя особа 2) укладено договори іпотеки, зареєстровані в реєстрі: за №942, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №938, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №932, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано одноповерхову будівлю-пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №934, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №940, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №936, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №930, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

29.12.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя, зареєстровані в реєстрі: за №977, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №974, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №975, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на одноповерхову будівлю - пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №980, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5; за №979, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №976, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №978, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав, які додано до позовної заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що спірні об`єкти нерухомого майна об`єднано та змінено їх площу. Так, в результаті об`єднання будинку побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), пральні самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), будівлі трансформаторної підстанції, Р, загальною площею 23,6 кв.м. (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є майновим комплексом, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 829,2 кв. м.

Також, шляхом об`єднання підвального приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м., приміщення 1, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м., приміщення 3, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-хповерхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м., приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м., приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є комплексом нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 1092,30 кв.м.

Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

При цьому, судом відхиляються заперечення відповідача, стосовно того, що прокурором не доведено факту об`єднання окремих об`єктів нерухомого майна і що майно, що є предметом спору у справі №19/028-10/13, належить відповідачу у даній справі не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно п. 54 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній на момент внесення записів), державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Так, з наданих Витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 13.02.2020 року №200076160, від 07.07.2019 року №176655008 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірні об`єкти нерухомого майна на підставі Договорів про задоволення вимог іпотекодержателя та Довідки щодо технічної можливості об`єднання об`єкта нерухомого майна №19012017-к від 23.01.2017, виданої ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки».

Суд також звертає увагу відповідача, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06.07.2016 року у справі №6-1213/цс16.

Спірне майно (нежитлові приміщення) не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить відомості про об`єднання об`єкта нерухомого майна, при цьому мають прив`язку до існуючого майна, з використанням його функціональних елементів.

Відповідачем в порушення ст.ст. 74, 75, 76 ГПК України, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що майно, яке було предметом спору у справі №19/028-10/13 і яке просить витребувати прокурор у даній справі належить відповідачу - ТОВ «Сонячна галявина».

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В подальшому, на підставі акту приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017 року, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Сонячна Галявина», ОСОБА_2 передано до статутного капіталу ТОВ «Сонячна Галявина» комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , про що, 27.01.2016 державним реєстратором Київської обласної філії комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Дахно А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які додано до матеріалів справи.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

Такими чином, предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 р. у справі №914/296/18).

При цьому, власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.06.2018 р. у справі №5013/458/11).

Судом, в ході розгляду зазначеної справи встановлено, що власником нерухомого майна, яке є предметом розгляду даної справи, є Бориспільська районна рада. Зазначене підтверджується наведеними вище обставинами справи.

Разом з тим, згідно Акту приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Сонячна Галявина» №2 від 26.01.2017 р. майно, яке є предметом розгляду у даній справі передано ТОВ «Сонячна Галявина».

В подальшому, 27.01.2019 р. державним реєстратором Київської обласної філії КП «Солом`янка-Сервіс» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації за ТОВ «Сонячна Галявина» зареєстровано спірне майно та внесено відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Сукупність наявних у справі доказів свідчить, що належним власником спірного майна є держава - в особі Бориспільської районної ради. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власником спірного майна, на момент укладення спірних правочинів та оформлення права власності на спірне майно відповідачем ТОВ «Сонячна Галявина» була Бориспільська районна рада, отже, з комунальної власності, поза волею власника, протиправно вибули наступні приміщення, а саме: будинок побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м. (реєстраційний номер 355532105), пральня самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м. реєстраційний номер 5), будівля трансформаторної підстанцій, Р, загальною площею 23,6 кв.м, (реєстраційний номер 5), підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м., приміщення 1, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м., приміщення 3, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м., приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м., приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5), а тому, у даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України.

Таким чином, спірні приміщення, які належать відповідачу - ТОВ «Сонячна Галявина» мають бути витребувані з його незаконного чужого володіння на користь позивача - Бориспільської районної ради, як законного власника вказаних приміщень.

При цьому, судом враховано, що для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16, від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17.

Крім того, судом враховано, що за результатами касаційного оскарження рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року у справі №19/028-10/13 постановою Верховного Суду від 30.06.2020 року рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року у справі №19/028-10/13 скасовано в частині задоволення позовних вимог про: визнання незаконними та скасування рішень Виконавчого комітету Бориспільської міської ради: 1) від 14 квітня 2009 року №377 «Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 »; 2) від 23 червня 2009 року №551 «Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс»; 3) від 13 жовтня 2009 року №929 «Про оформлення права власності громадянину ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 »; 4) від 13 жовтня 2009 року №889 «Про оформлення права власності Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 »; визнання недійсними договорів міни: 1) від 30 липня 2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Борипільпобутсервіс» та громадянином ОСОБА_1 щодо об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , №1, №3, №5, №7, 79-б, 79-г, 79-д ; 2) від 13 серпня 2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» та Бориспільською міською радою щодо об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , №2, №4, №6, №8, №9 ; визнання права власності за територіальною громадою Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради на приміщення: будинку побуту чотириповерхового площею 2702,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі № 1, № 2 - нежитлові приміщення підвального поверху; № 3, № 4 - нежитлові приміщення першого поверху; № 5, № 6 - нежитлові приміщення другого поверху; № 7, № 8 - нежитлові приміщення третього поверху; № 9 - нежитлові приміщення четвертого поверху; будинку побуту двоповерхового площею 693,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; пральні самообслуговування площею 112,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; трансформаторної підстанції площею 23,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .; прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог; в частині позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та Бориспільської міської ради об`єктів нерухомості; рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року у справі №19/028-10/13 залишено без змін та поновлено їх виконання.

Суд звертає увагу відповідача, що підставою часткового скасування рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року Верховним Судом зазначено, у справі, що переглядається (№19/028-10/13), задоволення позовних вимог Райради про визнання незаконними та скасування рішень виконкому Міськради щодо оформлення права власності на спірне нерухоме майно за відповідачами 1, 2 і 3, визнання недійсними договорів міни, укладених між цими відповідачами стосовно спірного майна, та визнання за позивачем права власності на вказане майно не призвело б до відновлення володіння територіальною громадою Бориспільського району вказаним майном, а отже, зазначені вимоги не є ефективним засобом захисту позивача у цій справі. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди мали відмовити у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування рішень виконкому Міськради, визнання недійними договорів міни, визнання права власності на спірне нерухоме майно. В той же час, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року «Про перелік об`єктів комунальної власності області, які додатково передаються до комунальної власності районів і міста Бровари» є підставою набуття територіальною громадою Бориспільського району права власності на вказане у ньому майно.

Верховним Судом зазначено, що Райрада, яка від імені та в інтересах територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, мала право заявити позов про витребування майна, що перебуває у власності цієї територіальної громади, з чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 ЦК України. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання угод щодо спірного майна недійсними. Натомість, під час перегляду справи за нововиявленими обставинами суди попередніх інстанцій встановили наявність права позивача на витребуване майно, у зв`язку з чим дійшли висновку про задоволення віндикаційних вимог.

Так, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вимог статей 387, 388 ЦК України сукупно зі встановленими у справі обставинами, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди правильно задовольнили позовні вимоги про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 та Міськради на користь Райради спірного нерухомого майна.

Заперечуючи проти позову відповідач також зазначив, що обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року у справі №19/028-10/13 не є преюдиційними при розгляді даної справи з огляду на те, що суб`єктний склад сторін у вказаних справах не є тотожним, а відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідач, з посиланням на постанову Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №674/31/15-ц, вважає, що для задоволення вимоги про витребування майна у добросовісного набувача має передувати задоволення судом вимоги про визнання недійсним правочину, внаслідок якого нерухоме майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Однак, прокурором такої позовної вимоги не заявлено, отже на думку відповідача, відсутні підстави стверджувати, що майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, а прокурор та позивач не звільнені в силу ст.ст. 51, 75 ГПК України від доказування факту вибуття нерухомого майна не з волі власника. Прокурором не доведено, що власником спірних будівель є чи була Бориспільська районна рада. Також, відповідач вказує, що прокурором не доведено факту об`єднання окремих об`єктів нерухомого майна будь-якими документами і що майно, що є предметом спору у справі №19/028-10/13, належіть відповідачу у даній справі.

Суд зазначає, що обставини стосовно належності майна Бориспільській районній раді встановлено у рішенні Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року у справі №19/028-10/13, підтверджені постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року та Постановою Верховного Суду від 30.06.2020 року, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, є преюдиційними при розгляді даного спору та не потребують повторного доказування.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 р. у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Заперечення відповідача щодо позову судом оцінюються критично та не беруться до уваги, позаяк спростовуються встановленими обставинами справи, якими підтверджується належність майна, яке є предметом спору, на праві власності державі та перебування вказаного майна у чужому незаконному володінні відповідача без жодних на те правових підстав.

Доводи відповідача стосовно необґрунтованого посилання прокурора на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року у справі №19/028-10/13, оскільки, ТОВ «Сонячна Галявина» участі у даній справі не приймало, є безпідставними та ґрунтуються на невірному розумінні приписів ст. 75 ГПК України, в частині 4 якої визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, у справі №19/028-10/13 обставини належності майна встановлено стосовно Бориспільської районної ради, яка була позивачем у згаданій справі. При цьому, ТОВ «Сонячна Галявина» не була учасником справи №19/028-10/13, а обставини щодо наявності чи відсутності у нього речового права на спірне майно судами не встановлювались, доказів протилежного відповідачем до матеріалів справи не додано.

Слід зазначити, що обов`язок доказування та подання доказів (включаючи підстави звільнення від доказування) тісно пов`язаний із основним принципом господарського судочинства - змагальність сторін, відповідно до котрого, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки відповідач не приймав участі у розгляді справи №19/028-10/13 і може у загальному порядку спростовувати встановлені судом обставини відповідно до ч.5 ст.75 ГПК України, що ним зроблено не було.

Крім того, вказані доводи відповідача суперечать одному з основних елементів верховенства права - принципу правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України").

Посилання відповідача стосовно того, що прокурором не заявлено вимоги про оскарження правової підстави набуття ТОВ «Сонячна Галявина» спірного нерухомого майна не відповідають висновкам, викладеним у п. 10.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13 та численній судовій практиці в таких категоріях спору, посилання на яку здійснено судом вище.

Досліджуючи підстави представництва прокурором інтересів держави та враховуючи заперечення відповідача, викладені в заяві про повернення позовної заяви без розгляду б/н від 20.07.2020 року, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 р. №475/97-ВР і з огляду на положення частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому, розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23.09.1982 р. у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21.02.1986 р. у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства") положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 р., "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р., "Щокін проти України" від 14.10.2010 р., "Сєрков проти України" від 07.07.2011 р., "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000 р., "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 р., "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р.) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Отже, "суспільним", "публічним" інтересом звернення прокурора з вимогою про витребування спірного майна із власності відповідача є захист суспільних інтересів загалом, права власності, відновлення права розпоряджатися власним майном для забезпечення потреб територіальної громади. "Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності органу місцевого самоврядування, захист такого права шляхом повернення в державну власність приміщень, що незаконно вибули з такої власності.

В питаннях оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії").

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності до ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Таким чином, з наведених вище положень законодавства, вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що Бориспільською місцевою прокуратурою на адресу Бориспільської районної ради надсилалось звернення №34-671вих20 від 20.02.2020 року про вжиття заходів щодо повернення з чужого незаконного володіння спірно майна (нежитлових приміщень).

Однак, Бориспільською районною радою не вжито належних заходів реагування з метою усунення порушень, а саме, повернення з чужого незаконного володіння спірно майна (нежитлових приміщень). Бориспільською районною радою на адресу керівника Бориспільської місцевої прокуратури надіслано лист №1-17/66 від 03.03.202 року з проханням розглянути можливість звернення до Господарського суду в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради з позовом про витребування майна територіальної громади з чужого незаконного володіння.

Отже, вказана відповідь свідчить про невжиття Бориспільською районною радою будь-яких заходів з метою усунення порушень вимог законодавства, повернення майна та ігнорування свого обов`язку щодо поновлення порушеного права держави.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що Бориспільською районною радою не вжито жодних заходів реагування у зв`язку із порушеним правом держави та щодо поновлення зазначеного права держави, що свідчить про бездіяльність позивача щодо нездійснення останніми захисту інтересів держави, тому, суд вважає, що вимоги Закону України «Про прокуратуру» та Господарського процесуального кодексу України при зверненні з даним позовом до суду прокурором дотримано.

Таким чином заява відповідача б/н від 20.07.2020 року (вх. №15152/20 від 22.07.2020 року) про повернення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності для звернення прокурора з даним позовом.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає про пропуск прокурором трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, для звернення до суду з позовом про витребування спірних приміщень, з посиланням на те, що позивач був достовірно обізнаним про перебування спірних приміщень у власності відповідача з 27.01.2017 року, оскільки про таке заявлялось учасниками справи №19/028-10/13 під час її розгляду, а в матеріалах справи наявні правовстановлюючі документи та виписки з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим, строк звернення до суду за захистом інтересів держави слід обраховувати саме з 27.01.2017 року. Також згідно доводів відповідача, обізнаність прокурора та позивача про набуття ТОВ «Сонячна галявина» у власність спірних приміщень підтверджується ухвалами Господарського суду Київської області від 07.08.2018 року та від 20.08.2018 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Під можливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, у цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або наявність в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала би змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

За фактичними обставинами справи, комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 79-в, а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 79-б на підставі акту приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017 року внесено до статутного капіталу ТОВ «Сонячна Галявина», про що 27.01.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за останнім зареєстровано право власності на спірні приміщення (індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017).

Як зазначено прокурором та позивачем під час розгляду справи, Бориспільська районна рада в силу своїх повноважень та функцій не могла бути та не була присутня при вирішенні питання про передачу спірного майна до статутного капіталу ТОВ «Сонячна галявина» та при підписанні відповідного акту прийому-передачі. Про те, що спірне майно повторно відчужено на користь ТОВ «Сонячна Галявина» позивачу стало відомо під час розгляду справи №19/028-10/13, зокрема з 29.07.2019 року - винесення постанови Північним апеляційним господарським судом про залишення без змін рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2018 року за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами.

Положеннями ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем ТОВ «Сонячна галявина» не доведено належними та допустимими доказами, про обізнаність позивача щодо порушення його прав з 27.01.2017 року, у зв`язку з передачею спірних приміщень у статутний фонд ТОВ «Сонячна галявина». В той же час, відповідач зазначає, що позивач та прокурор довідались про порушення їх прав під час розгляду справи №19/028-10/13, що підтверджується ухвалами Господарського суду Київської області від 07.08.2018 року та 20.08.2018 року. Однак, ухвали суду, на які посилається відповідач не містять будь-яких відомостей про обставини переходу права власності на спірне майно до ТОВ «Сонячна Галявина», належних та допустимих доказів, як то, копії документів, доказів, пояснень, поданих сторонами у справі, з яких можна встановити, що зазначені обставини були відомі позивачу, до матеріалів справи не надано. Відтак, доводи відповідача про початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах з 27.01.2017 року не є необґрунтованими та не підтверджені відповідними доказами.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.11.2019 року у справі №914/3224/16, закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Також, у вищевказаній постанові зазначено, що за змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до особи, яка є боржником, тобто, до особи, яка є належним відповідачем за позовом. У разі пред`явлення віндикаційного позову належним відповідачем є володілець майна. Водночас, якщо під час розгляду справи майно перейшло у володіння іншої особи, у зв`язку з чим суд здійснив заміну відповідача, то пред`явлення позову до попереднього володільця перериває позовну давність і за вимогою до цієї іншої особи.

З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №914/3224/16 та фактичних обставин у даній справі, строк позовної давності для витребування у комунальну власність майна - комплексу нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 79-в, а також майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 79-б від останнього набувача (TOB «Сонячна Галявина») переривався вирішенням судового спору у справі №19/028-10/13, в якій, рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року та постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року, в частині витребування спірного майна у комунальну власність, залишені без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року.

Крім того, щодо неможливості залучення до участі у справі №19/028-10/13 під час перегляду рішення у справі за нововиявленими обставинами ТОВ «Сонячна Галявина» та зміни суб`єктного складу учасників справ зазначено в п.п 10.26-10.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13.

Таким чином, з позовом про витребування спірних приміщень прокурор звернувся в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради в межах строку позовної давності.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для розгляду справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна галявина» за участю третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування приміщень з чужого незаконного володіння задовольнити повністю.

2. Витребувати на користь держави в особі Бориспільської районної ради Київської області (08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 74, ) з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна Галявина» (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київській Шлях, 79-Б, ) комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 5180280,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна галявина» (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київській Шлях, 79-Б, ) на користь прокуратури Київської області (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 27/2, , р/р 5641, МФО 820172, Державне казначейство України, м. Київ) 77704 (сімдесят сім тисяч сімсот чотири) грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 30.11.2020 року.

Суддя Д.Г. Заєць