ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Справа № 915/2491/19

м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Ткаченко О.В.,

без виклику сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради,

вул. М. Морська, 19, м. Миколаїв, 54001;

до відповідача: Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв

Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54000;

про: стягнення 7572,99 грн., -

встановив:

27.12.2019р. від Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до Господарського суду Миколаївської області поданий позов до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про стягнення з останнього коштів у сумі 7572,99 грн., з посиланням на те, що внаслідок видачі Відділом ДВС громадянці ОСОБА_1 довідки від 26.11.2018р. про отримання аліментів з недостовірними даними, у період з 01.05.2018р. по 31.10.2018р. виникла переплата громадянці ОСОБА_1 державних коштів по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з Центрального відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області на користь позивача кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім?ям в сумі 7572,99 грн. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо того, що довідка про отримання аліментів гр. ОСОБА_1 від 26.11.2018р. яка видана Центральним відділом ДВС не відповідає інформації, яка отримана в результаті обміну даними з Державною податковою інспекцією.

Ухвалою суду від 02.01.2020р. було відмовлено у відкритті провадження у справі, позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2020р. ухвалу суду від 02.01.2020р. скасовано, позовну заяву направлено на розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

30.06.2020р. матеріали справи повернулись до Господарського суду Миколаївської області.

Також позивачем зазначено у позовній заяві третю особу - ОСОБА_1 , однак не вказано її процесуального статусу відповідно до приписів ст. 50 ГПК України та не заявлено відповідного клопотання та підстав для її залучення, згідно з приписами вказаної статті ГПК України.

Ухвалою суду від 02.07.2020р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання; зобов`язано позивача у 5-ти денний строк з дня отримання ухвали надати суду: оригінал позовної заяви з доданими до неї документами, в т.ч. оригіналами доказів про сплату судового збору та направлення позовної заяви відповідачу та третій особі та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи відповідно до норм ст. 50 ГПК України; запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України; запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача; запропоновано позивачу, в 5-денний строк від дня отримання відзиву на позов, надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст.166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; запропоновано відповідачу подати до суду заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам ст.167 ГПК України, протягом 5 днів з дня одержання відповіді на відзив.

Позивач отримав вказану ухвалу 08.07.2020р., однак не надав суду клопотання про залучення до участі у справі третьої особи відповідно до норм ст. 50 ГПК України.

Відповідно до приписів ч.ч.1-4 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Позивач не надав суду клопотання про залучення до участі у справі гр. ОСОБА_1 , не зазначим в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на боці якої сторони (позивача чи відповідача) слід залучати вказану особу, а також не надав обґрунтування яким чином рішення у даній справі вплине на її права та обов`язки.

При підготовці справи до розгляду судом не було встановлено, що рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов`язки гр. ОСОБА_1 .

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для залучення гр. ОСОБА_1 до участі у даній справі та постановлення відповідної ухвали.

20.07.2020р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на видачу довідки на підставі наявних у відділі ДВС даних про сплату гр. ОСОБА_1 аліментів.

Розглянувши відзив та додані до нього документи, суд встановив, що відповідачем в порушення приписів ч.5 ст. 165 ГПК України, не було надано доказів направлення відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Станом на 31.08.2020р. позивач не надав суду відповіді на відзив у строки, встановлені ухвалою суду від 02.07.2020р.

За таких обставин, з метою забезпечення дотримання процесуальних прав сторін, суд ухвалою від 31.08.2020р. зобов`язав відповідача надіслати відзив з доданими до нього документами на адресу позивача, запропонував позивачу надати до суду відповідь на відзив та ухвалив провести розгляд справи поза межами встановленого ст. 248 ГПК України строку у розумний строк після отримання судом відомостей щодо отримання позивачем відзиву та надання сторонам строку для реалізації їх процесуальних прав.

Позивач отримав вказану ухвалу 03.09.2020р.

09.09.2020р. від відповідача до суду надійшли докази направлення відзиву з додатками на адресу позивача.

Станом на 01.12.2020р. позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав суду відповіді на відзив, не спростував та не заперечив твердження відповідача, зазначені у відзиві.

Суд вважає, що позивач мав достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, тому вважає за доцільне розглянути справу на наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

28 листопада 2018 року до органу праці та соціального захисту населення Центрального району із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям звернулась гр. ОСОБА_1 (а.с. 8-10).

Відповідно до вказаної заяви гр. ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. в сумі 1183,49 грн. та з 01.12.2018р. по 30.04.2019р. в сумі 1277,9 грн. щомісяця.

Позивач зазначає, що до середньомісячного сукупного доходу для визначення розміру вказаної допомоги був взятий, зокрема, розмір аліментів, отриманих гр. ОСОБА_1 за період з 01.05.2018р. по 31.10.2018р. в сумі 3889,18 грн., зазначений у довідці про отримання аліментів, виданій Центральним відділом державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 26.11.2018р. №51601512.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що в ході перевірки правильності та повноти інформації про доходи заявниці, позивачем було встановлено, що довідка про отримання аліментів гр. ОСОБА_1 , видана органом державної виконавчої служби, не відповідає інформації, яка була отримана в результаті обміну даними з Державною податковою інспекцією, а саме було виявлено, що гр. ОСОБА_1 були отримані аліменти в розмірі 13933,15 грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця та не перевіркою факту відрахування із заробітної плати боржника, що передбачено вищезазначеним чинним законодавством, та видачею довідки про отримання гр. ОСОБА_1 від 26.11.2018р. з недостовірними даними про розмір отриманих аліментів, виникла переплата державних коштів по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям на період з 01.11.2018р. по 30.04.2019р. в сумі 7572,99 грн.

Відповідно до приписів ст. 21 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Підприємства, установи та організації несуть відповідальність за шкоду, заподіяну сім`ям з дітьми або державі внаслідок несвоєчасної видачі документів або видачі недостовірних даних, і відшкодовують її в установленому законом порядку.

В ході вжиття заходів по стягненню сум переплат державних коштів, позивач направив відповідачу претензію (а.с.24) про перерахування у строк до 20 вересня 2019 року коштів в сумі 7572,99 грн.

Відповідач відповіді на претензію не надав, вимоги позивача залишив без розгляду та задоволення.

У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму переплати державних коштів у розмірі 7572,99 грн.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача надміру виплаченої державної соціальної допомоги одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яка була виплачена ОСОБА_1 , у розмірі 7572,99 грн., у зв`язку з бездіяльністю виконавця, не перевіркою факту відрахування із заробітної плати та видачою довідок з недостовірними даними.

Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги сім`ям з дітьми визначені Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001р.

Згідно з положеннями п.33 вказаного Порядку, відповідно до статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Відповідно до норм п.34 цього ж Порядку, допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Пунктом 36 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.

Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям визначені Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003р.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.5 вказаного Закону, розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» контроль за правильністю надання державної соціальної допомоги та використання коштів Державного бюджету України, спрямованих на надання державної соціальної допомоги, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, безпосередньо та через керівника та уповноважених ним осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

У відповідності до п.5 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:

- заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;

- декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);

- довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;

- довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).

Інформація про склад малозабезпеченої сім`ї заявника зазначається в декларації. Якщо заявник вже отримує будь-який із видів державної допомоги, які призначаються органами соціального захисту населення, відомості про розмір допомоги враховуються цим органом без необхідності її декларування.

Згідно з п.1 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України, Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України 15.11.2001 №486/202/524/455/3370, методика призначена для обчислення сукупного доходу сімей (одержувачів) для всіх видів соціальної допомоги і застосовується при визначенні їх права на соціальну допомогу та розрахунку її розміру.

Видами соціальної допомоги є, зокрема, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям») та допомога на дітей одиноким матерям (Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751).

Сукупний дохід сім`ї визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги.

Так, згідно з положеннями п.4 цієї ж Методики, при визначенні сукупного доходу органи, що призначають допомогу, користуються усіма офіційними джерелами, які містять інформацію про доходи громадян, у тому числі інформацією органів державних податкових адміністрацій.

У відповідності до п.5.13 даної Методики, до сукупного доходу сімей (одержувачів) входять, зокрема, одержані аліменти.

Згідно з пп.7.7 п.7 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, грошові доходи, визначені пунктом 5 цієї методики, крім премій, щорічних винагород, допомоги на навчання, безпосередньо отриманої особою від підприємства, установи чи організації, сум компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, сум заборгованості за аліментами, визначених судом або виконавчою службою на підставі рішення про стягнення аліментів, сум пенсій та допомог за рішенням суду, ураховуються у тому місяці, за який вони нараховані.

Відповідач у відзиві зазначає, що на виконанні у Центральнмоу відділі ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління у Миколаївській області знаходилось виконавче провадження ВП №51601512 з примусового виконання виконавчого листа від 29.09.2012р. у справі №1423/7700/2012, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2012р. і до досягнення дитиною повноліття. Вказане виконавче провадження було відкрито 11.07.2016р. та вжитими державним виконавцем заходами було встановлено місце роботи боржника ВЧ НОМЕР_1 , та у зв`язку з цим на місце роботи боржника була направлена відповідна постанова про звернення стягнення на доходи боржника. Згідно з наданим військовою частиною звітом, з боржника здійснені відрахування у розмірі, встановленому рішенням суду у травні 2018 року в сумі 1909,39 грн. та у червні 2018 року в сумі 1979,79 грн. Станом на 01.07.2018р. заборгованість з аліментів була відсутня. В подальшому боржник звільнився з даного місця роботи та аліменти протягом липня-жовтня 2018 року не сплачувались та станом на 01.11.2018р. заборгованість складала 4945,0 грн.

22 листопада 2018 року до відділу ДВС з`явилась стягувачка ( ОСОБА_1 ) із заявою про видачу їй довідки про розмір отриманих аліментів за період з 01.05.2018р. по 31.10.2018р. (а.с.143).

За змістом вказаної заяви гр. ОСОБА_1 зазначила про розмір отриманих нею аліментів за вказаний період (травень 2018 року в сумі 1909,39 грн. та червень 2018 року 1979,79 грн.), який підтвердився наявними в матеріалах справи документами (відповідний звіт військової частини).

Одночасно нею було зазначено державному виконавцю, що боржник стоїть на обліку у Миколаївському центру зайнятості населення.

В цей же день, 22.11.2018р. державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника, за змістом якої була вказана заборгованість з аліментів станом на 01.11.2018р. в сумі 4945,0 грн. (а.с.144-146).

28.11.2018р. до відділу ДВС з`явився боржник та також повідомив про перебування на обліку у Миколаївському ЦЗН, зазначивши про намір сплатити заборгованість найближчим часом.

Відповідач зазначає, що державний виконавець не наділений повноваженнями перевіряти викладені стягувачем факти про отримані чи не отримані ним аліменти від боржника, тому, на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження документів, державним виконавцем було видано відповідну довідку про розмір отриманих стягувачем аліментів.

У відповідності до п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

звіту про здійснені відрахування та виплати;

квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

заяв та (або) розписок стягувача;

інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідачем зазначено, що саме на підставі наданої заяви ОСОБА_1 державним виконавцем було складено довідку про розмір отриманих аліментів від 26.11.2018 та видано стягувачу для пред`явлення за місцем вимоги.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

В силу приписів ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частина 4 статті 19 цього ж Закону, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа також про зміну місця роботи.

Отже, діючі норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають обов`язку державного виконавця перевіряти викладені стягувачем факти про отримання чи не отримання ним аліментів від боржника. Натомість саме на сторін виконавчого провадження покладений обов`язок повідомляти державного виконавця про повне чи часткове виконання рішення.

У відповідності до приписів ст. 21 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги.

Згідно з нормами ч.3 ст.22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми.

Таким чином, саме на органи, що здійснюють виплату державної соціальної допомоги, покладається обов`язок перевіряти подані одержувачами допомоги документи.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» підприємства, установи та організації несуть відповідальність за шкоду, заподіяну сім`ям з дітьми або державі внаслідок несвоєчасної видачі документів або видачі недостовірних даних, і відшкодовують її в установленому законом порядку.

Статтею 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, тощо), стягуються згідно з законом.

Відповідно до п.49 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (в редакції станом на час подання позовної заяви), особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо).

Таким чином, законом покладено обов`язок подавати правдиві відомості на одержувача державної соціальної допомоги, у даному випадку на гр. ОСОБА_1 , яка є одержувачем державної допомоги одиноким матерям та державної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із законом.

У відповідності до частин 1-3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Окрім цього, господарський суд додатково вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідно до інформації, отриманої в результаті обміну даними з Державною податковою інспекцією, було виявлено, що гр. ОСОБА_1 отримала аліменти в розмірі 13933,15 грн.

При цьому періоду часу, за який були отримані аліменти в такому розмірі позивач не зазначає.

Із наданої позивачем до позовної заяви довідки ДПІ (а.с.18-19) вбачається, що за період з квітня по грудень 2018 року гр. ОСОБА_1 були перераховані аліменти у загальній сумі 18915,78 грн. (з квітня по червень 5798,57 грн., з липня по вересень 8472,19 та з жовтня по грудень 4645,02 грн.).

З огляду на відсутність у даній довідці сум аліментів, отриманих окремо за кожен місяць, господарський суд позбавлений можливості перевірити суми та розрахунок перерахованих аліментів та підтвердити або спростувати твердження позивача про завищений розмір отриманих гр. ОСОБА_1 аліментів.

Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо видачу органом ДВС довідки з недостовірними даними щодо розміру перерахованих аліментів, оскільки з матеріалів, наданих відповідачем вбачається, що відомості у довідці про отримання аліментів від 26.11.2018р. №51601512 співпадають з відомостями, наявними у матеріалах виконавчого провадження станом на дату надання довідки та з урахуванням періоду надання відомостей, зазначеного гр. ОСОБА_1 , зазначеного у заяві про видачу такої довідки (з 01.05.2018р. по 31.10.2018р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

За наслідком дослідження, докази відповідача переважили доводи позивача, зазначені у позовній заяві, однак не підтверджені відповідними доказами, доданими до позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача надмірно виплачених сум державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 7572,99 грн. не відповідають фактичним обставинам справи, тому, оцінивши відповідно до ст. 86 ГПК України надані докази, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються спірні відносини, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовує наведених висновків.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 79, 86, 123, 129, 220, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Учасники процесу:

позивач: Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, 54001, м.Миколаїв, вул. М. Морська, 19, ;

відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 54001, м.Миколаїв, вул. Артилерійська, 18, .

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.25б ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано « 03» грудня 2020 року

Суддя О.В. Ткаченко