ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020м. ДніпроСправа № 904/5022/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ
до Військової частини НОМЕР_1 , м. Нікополь, Дніпропетровська область
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , с. Кам`янське, Нікопольський р-н, Дніпропетровська обл.
про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 80 855,74 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення в порядку регресу з Військової частини НОМЕР_1 страхового відшкодування у сумі 80 855,74 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані вчиненням водієм відповідача ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Peugeot, держ. № НОМЕР_2 , та завдано матеріальних збитків його власнику ОСОБА_2 , якому позивач їх відшкодував за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.
Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.
У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 05.10.2020, відповідач зазначає, що постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення визнано ОСОБА_1 та відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України відшкодовувати заподіяну шкоду має саме він.
Також відповідач зауважує на тому, що огляд пошкодженого автомобіля Peugeot, держ. № НОМЕР_2 , проводився без участі представників Військової частини НОМЕР_1 , що, на його думку, є порушенням пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Ухвалою суду від 16.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
05.10.2020 до суду надійшло клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача водія ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що прийняте рішення може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки у разі задоволення позовних вимог відповідач набуде право зворотної вимоги до нього, як особи, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення.
Ухвалою суду від 06.10.2020 залучено ОСОБА_1 до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Від третьої особи пояснень по суті спору до суду не надійшло.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018 у справі № 192/47/18 (провадження № 3/192/44/18) встановлено, що 26.12.2017 о 18:00 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_3 , на 438 км+100 м автодороги Н-08 «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя», при зміні напрямку руху не переконався в безпечності маневру, не врахував зміни дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив п.п.1.5; 10.1; 10.2 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
При цьому судом було встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 був водієм Військової частини НОМЕР_1 , а автомобіль «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_3 , яким він керував, належав Військовій частині НОМЕР_1 .
На дату дорожньо-транспортної пригоди договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) щодо транспортного засобу «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_3 , був відсутній.
За висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 201 від 26.12.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , становить 114849,24 грн (а.с. 37 - 44).
За платіжними дорученнями № 309518 від 16.01.2019, № 1014761 від 14.12.2018, позивачем було сплачено на користь власника автомобіля «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 страхове відшкодування на загальну суму 79 555,74 грн та на користь «Арсенал страхування» вартість послуг аварійного комісара у сумі 1 300,00 грн (а.с. 66-67).
Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для відшкодування відповідачем страхового відшкодування позивачу, виплаченого останнім на користь постраждалого від ДТП власника автомобіля «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .
Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Тому, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.
Факт вини водія ОСОБА_1 , який на час скоєння ДТП працював у відповідача, підтверджується постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018 у справі № 192/47/18.
Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 21 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 26.12.2017 транспортний засіб «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_3 , експлуатувався водієм відповідача без укладення договору (поліса) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Під власниками транспортного засобу у цьому Законі розуміються - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (ч.6 ст. 1 Закону).
Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди потерпілій особі у ДТП саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових (службових) відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14 та від 21.09.2016 у справі № 6-933цс16.
Перебування третьої особи ОСОБА_1 на посаді водія військової частини НОМЕР_1 підтверджується постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018 у справі № 192/47/18 (провадження № 3/192/44/18).
Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та визначаючи особу, відповідальну за її відшкодування, слід враховувати нормативні приписи статті 1187 Цивільного кодексу України щодо необхідності встановлення належної правової підстави (право власності, право господарського відання, право оперативного управління, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіння особою транспортним засобом.
Приймаючи до уваги, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України.
Такі висновки суду підтверджуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладені в пунктах 30-41 постанови від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (номер провадження 14-81цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, раніше викладеного у постанові від 21.10.2014 у справі № 3-86гс14, щодо застосування статті 1187 Цивільного кодексу України у вигляді покладення майнової відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, на Міністерство оборони України (п.п. 47-50 постанови від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (номер провадження 14-81цс18).
За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат у сумі 80855,74 грн, пов`язаних із відшкодуванням виплаченого страхового відшкодування, є законними й обґрунтованими.
Заперечення відповідача проти позову судом не приймаються з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395), у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.
У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.
Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).
Отже, зазначеним пунктом Методики виклик заінтересованих осіб для проведення огляду КТЗ здійснюється не в обов`язковому порядку, а у разі потреби.
Разом з тим для огляду пошкодженого автомобіля «Peugeot» викликався водій ОСОБА_1 , що підтверджується наявною у справі телеграмою (а.с. 56).
Щодо обґрунтованості самої оцінки вартості пошкоджень автомобіля, то відповідач не ставить під сумнів висновки автотоварознавця ОСОБА_4 , кваліфікація якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності № 519/16 від 08.07.2016, відповідним свідоцтвом оцінювача від 13.03.2004 № 983 та посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача від 01.09.2017 (а.с. 59-60).
Інші заперечення відповідача спростовуються наведеним у рішенні правовим обґрунтуванням законності позовних вимог.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 2 102,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 80 855,74 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) страхове відшкодування у сумі 80855,74 грн, судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.11.2020.

Суддя І.І. Колісник