ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2020 р. Справа № 911/838/20

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Мишак І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради

про стягнення 289 576, 01 грн.

Представники:

від позивача: Єфременко О.О.

від відповідача: Мамаєв Д.Ю.

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 у розмірі 289 576, 01 грн., з яких: 115 585, 73 грн. - пені, 42 198, 54 грн. - 3 % річних та 131 791, 74 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку за фактично переданий газ.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2020 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 28.05.2020 та витребувано у сторін певні документи.

У судовому засіданні 28.05.2020 судом продовжено відповідачу строк на подання відзиву та, в порядку ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 15.06.2020.

У судовому засіданні 15.06.2020 судом, в порядку ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 13.07.2020.

13.07.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н б/д (вх. № 14186/20 від 13.07.2020) на позовну заяву, у якому він просить відмовити у позовних вимогах та задовольнити їх відповідно до наведеного у відзиві розрахунку, призначити справу до розгляду з викликом сторін у судове засідання.

До господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 13.07.2020 (вх. № 14247/20 від 13.07.2020) про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.07.2020 судом, в порядку ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 27.07.2020.

23.07.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 39/5-628-20 від 23.07.2020 (вх. № 15310/20 від 23.07.2020) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у якій він просив суд здійснювати розгляд справи № 911/838/20 у загальному позовному провадженні.

До господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь № 39/631/20 від 23.07.2020 (вх. № 15445/20 від 27.07.2020) на відзив відповідача на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2020 заяву позивача № 39/5-628-20 від 23.07.2020 (вх. № 15310/20 від 23.07.2020) задоволено, здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 911/838/20 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.09.2020.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.09.2020 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 08.10.2020.

Судове засідання, призначене на 08.10.2020, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Лутак Т.В. на лікарняному, про що сторони були повідомлені телефонограмою від 08.10.2020.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2020 призначено дану справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 26.11.2020.

26.11.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшли додаткові пояснення б/н б/д (вх. № 26251/20 від 26.11.2020) до відзиву на позовну заяву, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, в разі задоволення позову врахувати наявність збитків відповідача та зменшити розмір пені на 70 %.

Присутній у судовому засіданні 26.11.2020 представник позивача не заперечив проти прийняття додаткових пояснень відповідача б/н б/д (вх. № 26251/20 від 26.11.2020), підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.11.2020 проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до відзиву.

У судовому засіданні 26.11.2020, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши прийнятті докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

27.10.2016 між сторонами укладено договір № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу, за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п. 12.1 договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 28.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 30.12.2016 та № 4 від 23.01.2017 до договору № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 сторони внесли зміни до деяких пунктів даного договору.

На виконання умов договору № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 позивач протягом жовтня - листопада 2016 року та лютого - березня 2017 року поставив відповідачу товар (природний газ) на загальну суму 2 444 118, 08 грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 305 237, 21 грн., від 30.11.2016 на суму 918 985, 72 грн., від 28.02.2017 на суму 761 457, 43 грн., від 31.03.2017 на суму 458 437, 72 грн., підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Позивач зазначає, що оплату за поставлений природний газ відповідач здійснив несвоєчасно, з порушенням строку, встановленого договором, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 115 585, 73 грн. - пені, 42 198, 54 грн. - 3 % річних та 131 791, 74 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення даного позову, стверджує, що визначені позивачем штрафні та фінансові санкції не підлягають стягненню з відповідача з причин їх нарахування на газ, спожитий до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а нараховані підлягають списанню. Також, відповідач зазначає про помилковість, здійснених позивачем, розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки акти приймання-передачі природного газу надходили до відповідача майже через місяць після підписання, а тому і обов`язок оплати у відповідача виникав після їх отримання. Крім того, відповідачем, на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, заявлено про зменшення розміру пені на 70%.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Аналогічні положення містяться у ст. 712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується, що розрахунки за договором № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 здійснено з порушенням строків, встановлених вказаним договором.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII від 03.11.2016 (далі - Закон № 1730-VIII), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів Закону № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з ст. 2 Закону № 1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1730-VIII, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення, згідно ч. 2 ст. 5 цього Закону.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону № 1730-VIII.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом № 1730-VIII, неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Отже, для правильного застосування положень Закону № 1730-VIII, необхідно встановити, відбулося чи не відбулося погашення основної заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом № 1730-VIII, а саме до 30.11.2016.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII.

Якщо у теплопостачальних та теплорегулюючих організацій залишилася заборгованість перед постачальником природного газу за спожитий природний газ після набрання чинності Законом № 1730-VIII, до таких підприємств застосовується положення статей 1, 2, 3, 5 Закону № 1730-VIII, де статтею 3 цього Закону встановлено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Як вже було встановлено судом вище, постачання природного газу, на підставі договору № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016, було здійснено позивачем відповідачу протягом жовтня - листопада 2016 року та лютого - березня 2017 року.

Разом з тим, з матеріалів даної справи вбачається, що розрахунки за договором № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 здійснювалися з порушенням строків, встановлених вказаним договором, остаточно заборгованість за вказаним договором була погашена відповідачем 23.10.2018.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість за договором № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 була погашена відповідачем після набрання чинності Законом № 1730-VIII, а тому ч. 3 ст. 7 вказаного Закону у даному випадку застосована не може бути.

Крім того, суд зазначає, що до спірних правовідносин також не підлягають застосуванню положення статей 1, 2, 3, 5 Закону № 1730-VIII, оскільки природний газ спожитий відповідачем після 01.07.2016 і будь-які докази щодо участі відповідача у процедурі врегулювання та реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на те, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку із прямими нормами Закону № 1730-VIII, спростовується вищезазначеним.

Щодо посилання відповідача на несвоєчасність отримання актів приймання-передачі природного газу, у зв`язку з чим встановлюється інший строк їх оплати, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що відповідач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, позивачу:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між відповідачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта відповідач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою відповідача два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до п. 3.6 договору позивач не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає відповідачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання позивачем акта приймання-передачі природного газу позивач письмово повідомляє відповідача про причини такого не підписання акта.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 договору відповідач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Отже, з договору № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 вбачається, що відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для проведення розрахунків з позивачем. При цьому, вказаний договір не містить жодних застережень щодо настання обов`язку відповідача з оплати газу після повернення йому одного примірника оригінала акта приймання-передачі природного газу, що могло б свідчити про неналежне виконання умов договору позивачем. Водночас, відповідач не обґрунтував наявності істотних обставин, які б могли перешкодити йому здійснити поточні платежі протягом місяця поставки та чи пов`язана неповнота розрахунків і необхідність остаточних розрахунків у зв`язку з розбіжностями обсягів планового постачання з даними актів прийому-передачі.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в силу ст. 613 Цивільного кодексу України, тобто наявність або відсутність актів приймання-передачі не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично поставленого йому природного газу відповідно до п. 6.1 договору, що також не суперечить ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Так, позивач, врахувавши здійснення відповідачем оплати за природний газ з порушенням умов договору, просить, на підставі п. 8.2 договору, стягнути з відповідача пеню, яка за його розрахунком складає 115 585, 73 грн., з яких:

- 10 519, 68 грн. - пеня нарахована за період з 26.11.2016 по 24.01.2017 за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016;

- 17 014, 85 грн. - пеня нарахована за період з 27.12.2016 по 31.01.2017 за актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016;

- 39 783, 36 грн. - пеня нарахована за період з 28.03.2017 по 27.09.2017 за актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017;

- 48 267, 84 грн. - пеня нарахована за період з 26.04.2017 по 25.10.2017 за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Крім того, позивач просить, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідно до розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми складають 42 198, 54 грн., з яких:

- 1 502, 81 грн. - 3 % річних нараховані за період з 26.11.2016 по 24.01.2017 за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016;

- 2 430, 69 грн. - 3 % річних нараховані за період з 27.12.2016 по 31.01.2017 за актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016;

- 17 729, 54 грн. - 3 % річних нараховані за період з 28.03.2017 по 22.10.2018 за актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017;

- 20 535, 50 грн. - 3 % річних нараховані за період з 26.04.2017 по 22.10.2018 за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017.

Інфляційні втрати, згідно розрахунку позивача, складають 131 791, 74 грн., з яких:

- 2 747, 13 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016;

- 4 612, 77 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з 01.01.2017 по 31.01.2017 за актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016;

- 58 180, 20 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з 01.04.2017 по 30.09.2018 за актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017;

- 66 251, 64 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з 01.05.2017 по 30.09.2018 за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Згідно позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, що викладена в постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 погодилася з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).

Таким чином, судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, з врахуванням правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 70 %, суд зазначає таке.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду неустойка (штраф, пеня) має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (постанови від 09.11.2018 у справі № 908/1661/17, від 05.06.2019 у справі № 904/3763/18).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є комунальним підприємством, основним видом економічної діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії населенню, бюджетним установам, організаціям та споживачам незалежно від форм власності. Підприємство реалізує свою продукцію, виконує роботи та надає послуги за цінами і тарифами, встановленими органом управління - виконкомом Тетіївської міськради, а у випадках, визначених законодавством - за державними розцінками.

Згідно з п. 1.2 договору № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 природний газ, що постачався за цим договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчої від її собівартості, що підтверджується рішенням господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі № 911/112/20, яким встановлено, що внаслідок протиправної бездіяльності виконавчого комітету Тетіївської міської ради щодо невстановлення для відповідача економічно обґрунтованого тарифу на постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води стало те, що відповідач в період з 2016 року по 2018 рік був вимушений надавати споживачам послугу з постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води по тарифу, який не тільки унеможливлював отримання прибутку, але й не забезпечував йому відшкодування всіх економічно обґрунтованих фактичних витрат на надання такої послуги.

Разом з тим, суд вважає за необхідне врахувати, що заборгованість за договором № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 була повністю погашена відповідачем 23.10.2018.

Крім того, позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, та, відповідно, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення ним збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на (1) ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (вся сума основного боргу погашена відповідачем на момент звернення з даним позовом, при цьому період прострочення був незначним); (2) обставини щодо відсутності в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання; (3) відсутність доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем строків виконання зобов`язання за договором; (4) правовий статус відповідача, що він не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію; беручи до уваги те, що стягнення пені та передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України нарахувань не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність, а також те, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 70 % (115 585, 73 грн. х 70 % = 80 910, 01 грн.).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1795/1617-БО-17 постачання природного газу від 27.10.2016 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 208 666, 00 грн., з яких: 34 675, 72 грн. - пені, 42 198, 54 грн. - 3 % річних, 131 791, 74 грн. - інфляційних втрат, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 80 910, 01 грн. - пені суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13-14, 73-79, 86, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради (09800, Київська область, Тетіївський район, місто Тетіїв, вулиця Соборна, будинок 19А, ідентифікаційний код - 24879282) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код - 20077720) 34 675 (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 72 коп. - пені, 42 198 (сорок дві тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 54 коп. - 3 % річних, 131 791 (сто тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто одна) грн. 74 коп. - інфляційних втрат та 4 343 (чотири тисячі триста сорок три) грн. 64 коп. - судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 80 910 (вісімдесят тисяч дев`ятсот десять) грн. 01 коп. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано: 03.12.2020.

Суддя Т.В. Лутак