СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р. Справа №905/64/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Стойки В.В.,

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

приватного виконавця - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (вх.№2802Д/1 від 23.10.2020) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 07.10.2020 (м. Харків, суддя Паляниця Ю.О., повний текст ухвали складено 12.10.2020) у справі №905/64/15,

за скаргою №132/09-20 від 09.09.2020 Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. у справі:

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка, Донецької області,

про стягнення 59308474,21 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.12.2015 по справі №905/64/15 позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 49963258,94 грн., суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів - 9159117,21 грн., а також судовий збір в сумі 68820,00 грн.

25.12.2015 на виконання вказаного рішення господарським судом було видано відповідний наказ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2016 рішення місцевого суду від 14.12.2015 по справі №905/64/15 залишено без змін.

Згідно з постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2016 постанову суду апеляційної інстанції від 03.02.2016 та рішення суду першої інстанції від 14.12.2015 залишено без змін.

14.09.2020 до Господарського суду Донецької області надійшла скарга №132/09-20 від 09.09.2020 Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М., за змістом якої скаржник просив суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича ВП №62819423 від 13.08.2020 про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 25.12.2015 у справі №905/64/15.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.10.2020 в задоволенні скарги відмовлено.

Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 07.10.2020 по справі №905/64/15 та прийняти нове рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича ВП №62819423 від 13.08.2020 про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 25.12.2015 у справі №905/64/15. Судові витрати, понесені ПрАТ «Концерн Стирол» під час апеляційного розгляду даної справи у вигляді сплаченого ним судового збору - покласти пропорційно на відповідача, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

- всупереч чинного законодавства перед відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець Щербаков І.М. не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна ПрАТ «Концерн Стирол» у відповідному виконавчому окрузі (рухомого чи нерухомого майна, грошових коштів на банківських рахунках), чим порушив ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо визначення місця виконання рішення та вимоги ч.1, ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів» щодо повноважень приватного виконавця з прийняття до виконання документів в межах відповідного виконавчого округу;

- як вбачається з поданих приватним виконавцем пояснень, інформацію про знаходження грошових коштів на банківському рахунку ПрАТ «Концерн Стирол» було отримано ним лише 18.08.2020 з листа АБ «Кліринговий Дім» вих.№01-01/02/351/БТ від 17.08.2020, доданого ним до вказаних пояснень.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 07.10.2020 у справі №905/64/15 залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Повідомлено апелянта, що заява про усунення недоліків повинна надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

02.11.2020, тобто в строк, наданий для усунення недоліків, до Східного апеляційного господарського суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 27.10.2020. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору, а саме: платіжне доручення №103810 про сплату судового збору у сумі 2102,00 грн.

09.11.2020 від апелянта надійшли доповнення до заяви про усунення недоліків (вх.№10802), в яких надано документи на підтвердження повноважень особи - платника судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол». Запропоновано учасникам провадження у справі подати відзиви на апеляційну скаргу. Призначено справу №905/64/15 до розгляду на 24.11.2020. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11447 від 23.11.2020), в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Донецької області від 07.10.2020 у справі №905/64/15 залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач вказує про наступне:

- при визначенні місцезнаходження такого виду майна, як безготівкові кошти, слід приймати до уваги місце їх обліку, тобто місцезнаходження банку, в якому відкритий відповідний рахунок;

- наявність у боржника відкритих рахунків у м. Києві було достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем, який працює у відповідному окрузі;

- норми чинного законодавства України не зобов`язують приватного виконавця зазначати у власних виконавчих документах інформацію щодо загальної суми стягнення за всіма виконавчими документами, які перебувають у приватного виконавця на виконанні.

Від Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11516 від 24.11.2020), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. зазначає наступне:

- зважаючи на правову природу безготівкових коштів, їх місцезнаходженням слід вважати місцезнаходження банку, на рахунках у якому вони знаходяться, що підтверджується висновками Верховного Суду;

- положення Інструкції з організації примусового виконання рішень не містять вимоги, якими зобов`язано стягувача надати докази наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника; приватний виконавець має право отримати інформацію про наявність коштів на рахунках боржника лише після відкриття виконавчого провадження;

- у наказі по справі №24/25-908/5753/14 від 26.03.2019, який виданий Господарським судом Запорізької області, адресою для листування вказано: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2-А, БЦ «Парус» (30 поверх), що знаходиться у виконавчому окрузі міста Києва, а отже у виконавчому окрузі міста Києва знаходиться не тільки майно підприємства-боржника, а і його представницький або керівний орган;

- страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця та розміру сум стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають у нього на виконанні не має ніякого відношення до постанови про відкриття виконавчого провадження;

- в жодному пункті скарги боржником не наведено належних доказів та обґрунтувань, наявність у нього права чи законного інтересу, який намагається захистити скаржник у своїй скарзі та, що найголовніше не вказано які саме права боржника було порушено приватним виконавцем, адже саме по собі примусове виконання судового рішення не можна вважати порушенням права апелянта.

Від приватного виконавця у судове засідання 24.11.2020 з`явилась представник за довіреністю Косяк Н.В., яка не має статусу адвоката.

У відповідності до ч.3 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 та ч.ч.1, 4, 5 ст.131-2 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Як визначено у п.16-1 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 та ст.131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» набрав чинності 30.09.2016.

За приписами ч.ч.1, 3, 4 ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.58 вказаного кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Отже, представництво у судах апеляційної інстанції з 01.01.2018 здійснюється виключно адвокатами. З урахуванням приписів ч.2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України виключення з загального правила становлять провадження у малозначних справах.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не визначає виключень із загальних правил щодо представництва у господарських судах по відношенню до приватних виконавців.

Справа №905/64/15 була розглянута за правилами господарського процесуального судочинства, які діяли до набрання законної сили редакції Господарського процесуального кодексу України, що встановила розмежування господарських проваджень на спрощені та загальні. За всіма ознаками ця справа не є малозначною та у ній вже прийнято остаточне судове рішення.

За таких обставин, участь представника приватного виконавця у судовому засіданні вимагає наявності у такого представника статусу адвоката. З огляду на наведене, враховуючи, що розгляд справи є відкритим, представник приватного виконавця за довіреністю Косяк Н.В. була допущена до участі у судовому процесі в якості вільного слухача.

Учасники провадження у справі до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, позивач отримав ухвалу суду про призначення справи до розгляду - 13.11.2020; відповідач - 16.11.2020, приватний виконавець Щербаков І.М. - 13.11.2020.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників провадження у справі про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст.129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Згідно зі ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» .

Згідно зі ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка кореспондується з нормами ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

За приписами ст.3 вказаного Закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» (частина 1 ст.27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» ).

Відповідно до частини 3 ст.22, п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України. Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Доступ до інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України є безоплатним, здійснюється цілодобово і без обмежень на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України із забезпеченням можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування інформації без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів (частини 5 ст.23 вказаного Закону).

Згідно зі ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

У силу приписів ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом ст.93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до пункту 10 частини 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Як свідчить інформація, що наявна у Єдиному державному реєстрі приватних виконавців, Щербак Ігор Миколайович зареєстрований як приватний виконавець виконавчого округу м. Києва (відповідна довідка долучена до матеріалів справи, т.3, а.с.71)

Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2020 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулась до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. із заявою №31/01-646 від 13.08.2020 про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2015 по справі №905/64/15, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3% річних у розмірі 49963258,94 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів - 9159117,21 грн, а також судовий збір в сумі 68820,00 грн (всього 59191196,15 грн).

13.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Щербаковим І.М. відкрито виконавче провадження №62819423 з примусового виконання наказу №905/64/15 від 25.12.2015.

Відповідні дії приватного виконавця були вчинені на підставі направленої стягувачем заяви разом із виконавчим документом. При цьому прохання відкрити відповідне виконавче провадження, адресоване приватному виконавцю, професійна діяльність якого поширюється на виконавчий округ м. Київ, стягувач мотивував наявністю у боржника відкритих банківський рахунків у банківських установах:

- ПАТ АБ «Клірінговий дім», МФО 300647, адреса банку: 04070, м.Київ, вул.Борисоглібська, 5а:

1) № НОМЕР_1 (UA, USD, EUR);

2) № НОМЕР_2 (UA);

3) № НОМЕР_3 (UA, USD, EUR, RUB);

- АТ «Ощадбанк», МФО 300465, адреса банку: 01001, м.Київ, вул.Госпітальна, 12г):

1) № НОМЕР_4 (UA, USD, EUR, RUB).

Разом з тим, заява про примусове виконання рішення, направлена приватному виконацю Щербакову І.М. не містить в якості додатків будь-яких документів чи підтверджень в обґрунтування викладеної інформації.

При цьому, Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить, що місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» є місто Горлівка, Донецька область ().

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження місцезнаходження боржника, ПрАТ «Концерн Стирол», та/або його філій, представництв у місті Києві, або доказів на підтвердження наявності у місті Києві зареєстрованого за боржником майна.

Крім того, колегія суддів зазначає, що адреса для листування, яка за посиланням приватного виконавця вказана у наказі по справі №24/25-908/5753/14 від 26.03.2019, який виданий Господарським судом Запорізької області не може свідчити про знаходження представницького або керівного органу боржника, оскільки ніяким чином не свідчить про фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу в м. Києві, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснюється управління і облік, а може свідчити лише про прийняття кореспонденції за цією адресою. Більше того, відповідна інформація повинна підтверджуватись, також, і іншими доказами актуальними на час відкриття виконавчого провадження.

При цьому, приватний виконавець обґрунтовує свою позицію дотриманням норм чинного законодавства, однак колегія суддів вважає відповідні доводи помилковими, з огляду на наступне.

По-перше, П.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

По-друге, згідно з приписами ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, вимоги до якого встановлені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» .

Так, у виконавчому документі зазначаються ( ст.4 Закону): 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Наведене свідчить, що зазначення місцезнаходження боржника-юридичної особи є обов`язковою вимогою при оформленні виконавчого документу.

Отже, обов`язок виконавця, передбачений ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», винести, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, постанову про відкриття виконавчого провадження, залежить від права приватного виконавця прийняти цей виконавчий документ до виконання.

По-третє, право стягувача (ч.3 ст.26 Закону) зазначити у заяві про примусове виконання рішення відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, суми яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати, - є підставою для накладання виконавцем негайно після відкриття виконавчого провадження арешту на кошти боржника, як це зазначено у ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», але не є підставою для зміни місця виконання виконавчого документу.

Наведені правові позиції аналогічні висновкам, викладеним Верховним Судом у справі № 917/1785/16 (ухвала від 21.04.2020).

По-четвертє, відповідно до ч. 6 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям на їхню письмову вимогу з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», стосовно наявності та/або стану рахунків боржника, руху коштів та операцій на рахунках боржника за конкретний проміжок часу, а також про інформацію щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вказана стаття не ставить в залежність надання інформації по рахункам боржника від наявності відкритого виконавчого провадження. Вказана стаття надає можливість приватному виконавцю отримати відповідну інформацію стосовно «питань виконання рішень судів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». До кола питань, що можуть виникати при виконанні рішень судів належить, в тому числі, питання відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем у відповідності до вимог територіальної юрисдикції.

Щодо необхідності доведення стягувачем факту наявності грошових коштів на банківських рахунка боржника на момент відкриття виконавчого провадження, колегія зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 5 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Разом тим, як вже було зазначено вище відповідні документи не були надані стягувачем до заяви про відкриття провадження.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Тобто, колегія суддів зазначає, що порушення норми закону приватним виконавцем зумовлює право боржника на подання скарги на відповідні дії/рішення виконавця, у зв`язку з чим спростовуються доводи приватного виконавця щодо відсутності підстав для подання відповідної скарги.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним дослідити правильність посилання приватного виконавця на судову практику, зокрема на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №905/3542/15.

Так, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові зробив, зокрема, висновок, що подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця, Суд зазначив, що дії приватного виконавця Наконечного І.М., який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, з відкриття виконавчого провадження шляхом винесення постанови від 05.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55717414 та подальші виконавчі дії з винесенням постанови від 06.02.2018 у виконавчому провадженні №55717414 про арешт коштів на всіх рахунках боржника - Відповідача, відкритих в АТ «Дельтабанк», ПАТ «ВТБ «Банк», ПАТ «ПУМБ», філії «КРЕДИТПРОМБАНК», ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ АБ «Радабанк», АТ «КБ «Союз» не суперечать наведеним нормам законодавства.

Тобто, у вказаній постанові досліджувалось питання, чи має право приватний виконавець у разі правомірного відкриття виконавчого провадження здійснювати подальші виконавчі дії на іншій території, що виходить за межі виконавчого округу.

З приводу інших обставин, встановлених Верховним Судом у вказаній постанові, а саме щодо встановлення підстав наявності у боржника відкритих рахунків у місті Києві, колегія суддів зазначає, що вказані обставини були встановлені судом, виходячи з обставин конкретної справи. Зокрема, касаційний суд мотивував прийняту ним постанову встановленим попередніми процесуальними документами фактами. А саме, Верховний Суд посилався на ухвалу апеляційного суду у досліджуваній справі від 25.01.2018, якою було забезпечено позов шляхом накладення арешту на рахунок, який був відкритий у ПАТ «ВТБ БАНК» з місцем реєстрації у місті Києві. А отже, інформація про наявність коштів на рахунку, відкритому у місті Києві була підтверджена матеріалами справи №905/3542/15.

Що стосується обставин даної справи №905/64/15 - обставини щодо наявності рахунків боржника у місті Києві не підтверджувались пред`явником наказу та приватним виконавцем не перевірялись, а отже відсутні підстави вважати про підтвердженість доводів щодо наявності відкритих рахунків у місті Києві на стадії відкриття виконавчого провадження.

Ч.2 ст.343 ГПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд, визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, якими передбачено право приватного виконавця приймати до виконання документи, місце виконання яких знаходиться у межах області, у якій розташовано його виконавчий округ, а також те, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням боржника - є місто Горлівка, Донецька область, ураховуючи те, що інформація, викладена в заяві стягувача не була перевірена приватним виконавцем, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірною постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича ВП №62819423 від 13.08.2020 про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 25.12.2015 у справі №905/64/15.

Стосовно вимог заявника скарги про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича ВП №62819423 від 13.08.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи приписи Господарського процесуального кодексу України, пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», у суду відсутні повноваження скасовувати рішення органів виконавчої влади/приватних виконавців.

При цьому, колегія суддів зазначає, що заявник самостійно обирає спосіб захисту порушеного права, а змінивши предмет спору у даній справі за своєю ініціативою, суд при ухваленні рішення вийшов би за межі вимог, що суперечить ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України.

Тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для задоволення скарги в частині скасування постанови приватного виконавця.

З урахуванням наведеного оскаржувана ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а скарга відповідача на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст. 275, 276, п.3, 4 ч.1 ст.277, 281-284 ГПК України колегія суддів Східного апеляційного господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 07.10.2020 про відмову у задоволенні скарги - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича ВП №62819423 від 13.08.2020 про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 25.12.2015 у справі №905/64/15.

В іншій частині скарги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.11.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук