ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Справа № 925/69/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від Черкаської обласної прокуратури - Вітер Л.В. - прокурор відділку,

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - Осипчук В.М. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, м. Черкаси

в інтересах держави в особі відділу з питань комунальної власності

та земельних відносин Уманської міської ради, м. Умань,

Черкаської області

до фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира

Миколайовича, м. Умань, Черкаської області

про стягнення 279 662 грн. 58 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради до фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича про стягнення з відповідача 279 662 грн. 58 коп. неустойки за неповернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди майна комунальної власності від 29 грудня 2011 року №23/2011.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20 лютого 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 лютого 2020 року провадження у справі №925/69/20 зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16 вересня 2020 року провадження у справі №925/69/20 поновлено та призначено підготовче засідання на 15 жовтня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 17 листопада 2020 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Згідно наказу Офісу Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року №410 "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема прокуратуру Черкаської області перейменовано у Черкаську обласну прокуратуру.

Саме лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи.

В зв`язку з чим підстав для ухвалення судом рішення в порядку ст. 52 ГПК України про заміну учасника справи не вбачається.

Отже, після відповідної зміни в найменуванні судом розглядається позов заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та зазначав, що відповідачем було сплачено орендну плату за користування майном за період з 18 грудня 2018 року і до складання акту приймання-передачі майна від 29 листопада 2019 року.

Таким чином відповідач зазначав, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки, у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованого майна (з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те саме правопорушення.

В діях орендаря щодо несвоєчасного повернення майна відсутня вина, що в свою чергу унеможливлює застосування положень ч. 2 ст. 785 ЦК України.

В зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року повернуто відповідачу відзив на позовну заяву від 17 лютого 2020 року (вх. № 2623/20 від 18 лютого 2020 року) без розгляду.

Оскільки явка учасників судового провадження в судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

В судовому засіданні, яке відбулося 17 листопада 2020 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/69/20.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду даного спору, 29 грудня 2011 року між відділом комунального майна Уманської міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Мартиненком Володимиром Миколайовичем (орендар) було укладено договір оренди майна комунальної власності №23/2011.

Пунктом 1.1. вищевказаного договору визначено, що орендодавець зобов`язався передати, а орендар - прийняти в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно міської комунальної власності: танцювальний майданчик загальною площею відповідно схеми 1 152,91 м2, в тому числі: сцена з підвалом, підсобні приміщення та відкрита танцювальна площадка, розташованого за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Коломенська, який знаходиться на балансі відділу культури Уманської міської ради (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30 листопада 2011 року в сумі 290 182,00 грн. без ПДВ.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у строк після підписання договору та акту приймання-передання (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.2. договору визначено, що власником орендованого майна є Уманська міська рада, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до пункту 2.3. договору при переданні (поверненні) майна, що орендується, складається акт приймання-передавання, який підписується представниками орендаря та балансоутримувача.

На виконання пункту 2.1. договору сторонами за участю міського будинку культури 01лютого 2012 року підписано акт прийому - передачі танцювального майданчика.

Пунктом 8.1. визначений строк дії договору оренди з 29 грудня 2011 року по 23 грудня 2014 року включно.

До зазначеного вище договору за згодою сторін вносилися зміни та доповнення договорами №1 від 18 квітня 2013 року та № 2 від 23 грудня 2013 року, зокрема, вносилися відповідні зміни до п. 5.1, 2.4, 8.1 договору.

У подальшому, для реєстрації власником права власності на об`єкт оренди приватним підприємством "Геоплан" 03 квітня 2013 року виготовлений технічний паспорт на громадський будинок танцювальний майданчик в якому зазначена площа під господарськими будівлями 1587 м2, площа приміщень будівлі з нежитловими (вбудованими) приміщеннями 134,0 м2 та вказана адреса: м. Умань, вул. Коломенська, буд. 3-А.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав зареєстровано право власності на вказані нежитлові будівлі 17 жовтня 2014 року за Уманською міською радою, форма власності - комунальна.

Враховуючи вищевикладене, та з метою приведення у відповідність до діючої станом на 23 січня 2015 року технічної документації, сторони договором №3 від 23 січня 2015 року внесли, зокрема, зміни та доповнення до пункту 1.1 договору та викладено його в такій редакції: Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно міської комунальної власності - нежитлову будівлю, загальною площею 134, 0 м2, а саме: приміщення підвалу №1 площею 6,3 м2, №2 - 22,3 м2, №3 - 10,6 м2, №4 -7,3 м2, приміщення І - поверху № 101 площею 14,8 м2, №102 - 50,4 м2, №103 -11,2 м2, №104 - 11,1 м2 та танцювальний майданчик, розташовані по вул. Коломенській, 3-А, м. Умань, Черкаська область; майно перебуває на балансі відділу культури і туризму Уманської міської ради (балансоутримувача), а вартість майна визначена станом на 31 грудня 2014 року складає 485 916 грн. без ПДВ.

Договором №4 від 05 листопада 2015 року продовжено дію договору на термін 2 роки 360 днів до 18 грудня 2018 року включно.

Листом №104 від 17 березня 2017 року орендодавець повідомив відповідача про те, що договір оренди №23/2011 від 29 грудня 2011 року на новий строк продовжений не буде у зв`язку з втратою орендарем переважного права на продовження даного договору оренди на новий термін внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань.

Згідно листа міського будинку культури ім. Ю.К. Смолича Уманської міської ради від 28 серпня 2018 року №21, за яким орендований об`єкт закріплений на праві господарського відання, повідомив власника майна про те, що об`єкт оренди знаходиться у занедбаному стані, потребує ремонту та не функціонує за призначенням.

Листом №308 від 11 вересня 2018 року відділ з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради (правонаступник відділу комунального майна Уманської міської ради згідно положення від 02 червня 2017 року № 5.2-31/7) повідомив відповідача про те, що договір оренди № 23/2011 від 29 грудня 2011 року на новий строк продовжений не буде, враховуючи лист Уманського міського Будинку культури ім. Ю.К. Смолича від 28 серпня 2018 року №21, в зв`язку з наміром власника в особі балансоутримувача після закінчення строку дії договору оренди використовувати орендоване майно для власних потреб.

Також листом № 443 від 23 листопада 2018 року орендодавець на звернення відповідача від 05 листопада 2018 року повідомив останнього, що договір оренди № 23/2011 від 29 грудня 2011 року на новий строк продовжений не буде, в зв`язку з втратою ним переважного права на продовження договору оренди на новий термін внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань. Крім того, було повідомлено орендаря, що після закінчення строку дії договору оренди власник в особі балансоутримувача має намір використовувати орендоване майно для власних потреб, а саме для організації змістовного дозвілля дітей.

Листом №502 від 19 грудня 2018 року орендодавець в черговий раз повідомив орендаря про те, що договір оренди №23/2011 від 29 грудня 2011 року припинився 18 грудня 2018 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а також про необхідність виконання зобов`язання щодо повернення орендованого майна.

Згідно з пунктом 5.1. договору оренди орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору в 15-денний термін звільнити об`єкт і повернути його в належному стані балансоутримувачу по акту та відшкодувати збитки або втрати (повної або часткової) останнього, в разі погіршення стану орендованого майна з вини орендаря.

Незважаючи на повторну вимогу орендодавця від 11 січня 2019 року № 15 відповідач не повернув орендоване майно.

Враховуючи, що орендодавець в розумні строки до суду із позовом про повернення майна не звернувся, відповідний позов 06 червня 2019 року було подано Уманською місцевою прокуратурою (справа №925/698/19).

Відповідачем 29 листопада 2019 року було повернуто приміщення орендодавцю, що підтверджується актом приймання-передавання, в зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 грудня 2019 року зі справи №925/698/19 провадження у справі закрито.

Оскільки відповідачем було несвоєчасно повернуто орендодавцю орендоване майно, прокурором заявлено вимогу про стягнення 279 662 грн. 58 коп. неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

У відповідності до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2014 року у справі № 927/1215/13 і від 19 серпня 2014 року у справі № 3-85гс14, постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 914/4238/15.

Частиною другою статті 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Листом від 28 грудня 2018 року орендар повідомив орендодавця про призупинення виконання зобов`язання в частині сплати орендної плати з мотивів набуття права власності на частку у орендованому майні після проведеного ним ремонту.

Дане питання було предметом розгляду в суді.

Зокрема, рішенням Господарського суду Черкаської області від 12 березня 2019 року зі справи №925/1131/18 за позовом фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича до Уманської міської ради, Відділу комунального майна Уманської міської ради, Відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради про визнання права у позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26 вересня 2019 року резолютивну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 12 березня 2019 року у справі № 925/1131/18 залишено без змін.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 12 березня 2019 року у справі №925/1131/18 змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Листом №15 від 11 січня 2019 року орендодавець повідомив орендаря, що договір оренди №23/2011 від 29 грудня 2011 року припинив свою дію 18 грудня 2018 року у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено, а також про необхідність виконання орендарем зобов`язання щодо повернення орендованого майна та щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення строку повернення орендованого майна.

Враховуючи заперечення орендодавця, які надсилалися на адресу орендаря до та після закінчення договору, договір оренди на новий строк продовжений не був.

Проте орендар, в порушення умов договору, нерухоме майно не повернув орендодавцю до 02 січня 2019 року (15-денний термін визначений п. 5.1. договору).

Відповідач доводить відсутність своєї вини у своєчасному поверненні майна тими обставинами, що між сторонами існував невирішений спір зі справи №925/1131/18, а також тим, що відповідач сплатив орендодавцю орендну плату до моменту повернення майна, пеню за прострочення грошового зобов`язання та інфляційні втрати.

Наведеними вище доказами підтверджується, що орендодавець неодноразово звертався до орендаря з вимогами про повернення предмету оренди, однак всупереч вимогам чинного законодавства та положенням договору останній свої зобов`язання без поважних на те причин у визначений строк не виконав.

При цьому судом було враховано, що кожному гарантується право на звернення до суду.

Проте, звернення до суду з безпідставним позовом не звільняє боржника від відповідальності та не є доказом відсутності вини у порушенні зобов`язання.

В даному випадку своєчасне повернення орендованого майна залежало виключно від волі орендаря.

Відтак, суд встановивши, що відповідач свого обов`язку з повернення об`єкту оренди не виконав та не вчиняв жодних дій з повернення майна у визначений договором строк, а продовжив користування орендованим майном, суд дійшов висновку про те, що неповернення об`єкту оренди у період з 02 січня 2019 року по 29 листопада 2019 року відбулося з вини відповідача, що згідно з ч.2 ст. 785 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача неустойки.

Згідно з пунктом 3.1. договору з урахуванням внесених змін договором

№3 від 23 січня 2015 року орендна плата за базовий місяць становить - 6 073 грн. 95 коп. без ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей же місяць (п. 3.3 договору).

Заборгованість зі сплати орендної плати відповідачем сплачено повністю.

Відповідно до розрахунку орендодавця розмір неустойки за неповернення орендованого майна після закінчення строку дії договору становить 279 622 грн. 58 коп. (розрахунок неустойки наведений в позовній заяві (а.с. 8).

Водночас розрахунок неустойки за листопад 2019 року здійснено невірно, оскільки з розрахунку вбачається, що неустойку також було нараховано і за 29 листопада 2019 року, проте, в цей день майно вже було повернуто.

Отже, з урахуванням розміру орендної плати та індексу інфляції за листопад 2019 року неустойка становить 24 280 грн. 48 коп. (12 140 грн. 24 коп.*2 = 24 280 грн.48 коп.).

З урахуванням вищенаведеного, з відповідача підлягає стягненню 278 796 грн. 18 коп. неустойки, а в решті вимог про стягнення неустойки слід відмовити.

Доводи відповідача щодо притягнення останнього до подвійної відповідальності за одне й те саме порушення внаслідок стягнення орендної плати та неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за той самий період суд відхиляє з наступних підстав.

Орендна плата з урахуванням її індексації є однією з істотних умов договору оренди (частина перша статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції Закону на момент дії договору оренди майна).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частинами першою та третьою статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з п. 3.9. договору у разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату включно по день (дату) передачі балансоутримувачу об`єкта оренди за актом приймання-передачі, один примірник акту надає орендодавцю. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, з урахуванням штрафних санкцій.

Таким чином, сторони погодили внесення орендних платежів включно по день (дату) передачі балансоутримувачу орендованого майна.

Як встановлено судом заборгованість по орендній платі не входить до розміру позовних вимог та на час розгляду справи була погашена відповідачем в повному обсязі.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору оренди основне зобов`язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється після спливу строку дії договору, оскільки таке припинення пов`язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом повернення об`єкту оренди, тобто є господарським зобов`язанням за договором, а не санкцією за його неналежне виконання.

При цьому судом враховано висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року зі справи №925/1223/17.

Сплата відповідачем встановленої в договорі пені у відповідному розмірі та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання (орендної плати) також не є підставою для звільнення орендаря від сплати неустойки встановленої ст. 785 ЦК України.

Правова природа договірної неустойки за порушення грошового зобов`язання та спеціальної неустойки встановленої ст. 785 ЦК України за порушення строків повернення майна є різною.

Щодо питання представництва прокурором інтересів держави в суді слід зазначити, що стаття 23 Закону України "Про прокуратуру" визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 звернула увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався листом від 23 грудня 2019 року №08-945 вих. -19 до відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради про повідомлення прокуратури щодо вжиття заходів представницького характеру в суді про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення з фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича.

Однак, відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради листом №2 від 08 січня 2020 року повідомлено, що враховуючи обмеженість доходів міського бюджету та необхідність здійснення видатків на погашення кредиторської заборгованості за 2019 рік та фінансування у 2020 році видатків на захищені статті, фінансування бюджетних призначень на сплату судового збору є проблемним, а тому відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради як орендодавцем заходи представницького характеру щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю з фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича в порядку господарського судочинства не заплановані.

Отже, враховуючи нездійснення відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради в розумні строки заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів територіальної громади та держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді, а тому підстав для залишення позову без розгляду не вбачається.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради, пл. Соборна, 1, м. Умань, Черкаської області, ідентифікаційний код 40526154 - 278 796 грн. 18 коп. неустойки.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Черкаської обласної прокуратури, бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, ідентифікаційний код 02911119 - 4 182 грн. 35 коп. судового збору.

Видати відповідні накази після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 26 листопада 2020 року.

Суддя А.В. Васянович