ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р. Справа№ 910/529/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Довбні А.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 01.10.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 (повний текст складено 28.08.2019)

у справі №910/529/19 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО"

про стягнення 397 996, 27 грн.

В судовому засіданні 01.10.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 Дочірнє підприємство "Бест Альтернатива" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" про стягнення 397 996, 27 грн. заборгованості за договором поставки, з яких 292 036,64 грн. основної заборгованості, 83625, 77 грн. інфляційних втрат, 22 333,86 грн. 3% річних та 41 500, 00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 11708К від 01.02.2013.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/529/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на користь Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" 272 036,64 грн. основної заборгованості, 20 741,02 грн. 3 % річних, 75 311, 67 грн. інфляційних втрат, 5 521,00 грн. судового збору та 13872, 84 грн. витрат на адвокатську допомогу.

В задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення 20 000,00 грн. основного боргу, 1592, 84 грн. 3 % річних та 8 314, 10 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Рішення мотивовано частковою обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 11.09.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Апелянт вказує, що при задоволенні позову, суд не вірно надав оцінку доказам та поясненням відповідача, вказавши, що борг в сумі 272 036, 64 грн. склався з урахуванням наданих позивачем первинних документів.

На його думку, інформація, викладена позивачем у бухгалтерській довідці №117 від 26.03.2019 не повністю підтверджена первинними бухгалтерськими документами, тому таку інформацію не можна вважати допустимими доказами на підтвердження суми боргу, оскільки матеріали справи не містять первинних доказів (копій видаткових накладних), які підтверджують поставку товару на загальну суму 13 293, 60 грн., натомість позивачем було двічі надано до суду копії видаткових накладних №1600 від 03.04.2013 на суму 5 340,12 грн., №4856 від 27.08.2013 на суму 397,44 грн., № 3398 від 09.07.2013 на суму 511,68 грн., №3401 від 08.07.2013 на суму 1 042, 68 грн., №3272 від 05.07.2013 на суму 1 241, 40 грн.

Апелянт зазначає, що суд помилково не взяв до уваги доводи відповідача про те, що поставка товару за видатковою накладною №Б-00003746 від 02.11.2016 на суму 19 787,08 грн. відбулась за іншим договором поставки, укладеним між сторонами 01.04.2016 за №13874К, а зазначена у цій накладній підстава поставки за спірним договором №11708К від 01.02.2013 була вказана помилково та вважається технічною помилкою.

На переконання скаржника, вказану видаткову накладну №Б-00003746 від 02.11.2016 не можна вважати належним та допустимим доказом у справі у зв`язку з тим, що на момент поставки товару за цією накладною діяв вже інший договір поставки №13874К від 01.04.2016, який не є предметом спору у даній справі.

Апелянт твердить, що судом не прийнято до уваги письмовий доказ, який надавався ДП "Бест Альтернатива" у матеріали справи №910/9013/18, а саме бухгалтерську довідку за підписом Генерального директора ДП "Бест Альтернатива" Аверкина В.В. та головного бухгалтера Сотнікової Н.В., де міститься інформація щодо суми боргу за договором поставки №11708К від 01.02.2013, який за даними бухгалтерії позивача складав 228 926, 35 грн.

Вказує, що суд необґрунтовано спростував доводи ТОВ "ЕКО" про те, що сума боргу, яку просить стягнути позивач в даній справі, вже була предметом спору у справі №910/4507/18 і відносно її стягнення вже прийнято судове рішення, яке набрало законної сили.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що підставою у даній справі є договір поставки №11708К, а предметом позову є неоплачені видаткові накладні №№ Б-00000540, Б-00000899, Б-00001013, Б-00001108, Б-00003746.

Вказує про безпідставність посилання апелянта на те, що суд робив розрахунки на підставі бухгалтерської довідки, оскільки остання не є первинним документом, крім того в матеріалах справи містяться декілька бухгалтерських довідок з різними даними, а відповідачем не надано доказів про сплату саме по спірним накладним.

Позивач також зазначає, що договір поставки не припинив свою дію і поставки здійснювались як по договору №11708К, так і по договору №138574К, а належність поставки можна відслідкувати за асортиментом продукції та реквізитами, зазначеними у видатковій накладній.

У поясненнях у справі представник позивача вказує відносно накладних, які апелянт вважає такими, що відсутні, та додає їх копії до матеріалів справи.

У поясненнях у справі представник відповідача вказує, що позивач у поясненнях від 20.01.2020 вказує, що позов у справі ґрунтується лише на п`яти видаткових накладних, в той час як при задоволенні позову, суд надав оцінку усім доказам та письмовим документам, що додавались представником ДП "Бест Альтернатива", тобто суд взяв до уваги не тільки п`ять останніх видаткових накладних, за якими відповідачу було поставлено товар у період з лютого 2016 до листопада 2016, як, на його думку, хибно вказав позивач у своїх поясненнях.

Щодо подання позивачем нових доказів, а саме 22 видаткових накладних на загальну суму поставленого товару у розмірі 13 293, 60 грн., вказує, що такі докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на положення ч. 3 ст. 269 ГПК України, оскільки ДП "Бест Альтернатива" не було надано жодного доказу неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Звертає увагу, що поставки за видатковою накладною №Б-00003746 від 02.11.2016 на суму 19 786,08 грн. відбулась на іншим договором поставки, укладеним між сторонами 01.04.2016 за №13874К, а зазначена в цій накладній підстава поставки за спірним договором №11708К від 01.02.2013, була вказана помилково та вважається технічною помилкою, оскільки у специфікації до договору поставки №11708К від 01.02.2013 немає більшої кількості найменувань товару, який зазначено у вказаній видатковій накладній, а саме позицій 1, 3-5, 9-13, а товар, зазначений у позиціях 2, 6-8 у спірній накладній та який наявний у специфікації не можна вважати таким, що поставлений за договором поставки №11708К від 01.02.2013, оскільки ціна, вказана на такий товар у накладній, не відповідає базовій ціні, що вказана у специфікації, натомість ціни на всі позиції товару за спірною накладною відповідають цінам на такий же товар, зазначений у специфікації до договору поставки №13874К від 01.04.2016.

18.06.2020 представником ДП "Бест Альтернатива" надано бухгалтерську довідку від 17.06.2020.

У додаткових поясненнях представник ТОВ "ЕКО", зокрема, вказує, що після поставки на спірними накладними, відповідачем на рахунок позивача були проведені оплати згідно договору поставки №11708К від 01.02.2013 на загальну суму 435 616, 00 грн., на підтвердження чого надає копію довідки АТ «Альфа - банк» від 30.06.2020 за вих. 28.1-54358.

29.07.2020 представником ДП "Бест Альтернатива" надано бухгалтерську довідку від 25.06.2020.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі №910/529/19 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 31.10.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 у зв`язку з перебуванням суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, апеляційна скарга передана на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2019 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження у справі №910/529/19, розгляд справи призначено на 05.12.2019.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2019, 23.01.2020 оголошувалась перерва у справі, останній раз на 26.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 повідомлено, що судове засідання, призначене на 26.03.2020, не відбудеться, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 зі змінами від 16.03.2020 № 215 "Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", якою установлено карантин з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України. Зазначено, що про дату та час наступного засідання буде повідомлено ухвалою суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 призначено розгляд справи на 18.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 оголошено перерву у справі на 30.07.2020, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, зобов`язання представників сторін надати уточнюючі пояснення у справі щодо спірного договору поставки, проведених оплат, боргу та інше у вигляді таблиці.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2020, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці з 20.07.2020 по 02.08.2020 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 01.10.2020.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.10.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та в додатково поданих поясненнях у справі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати повністю та закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.10.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та в додатково поданих поясненнях у справі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.02.2013 між позивачем, як постачальником. та відповідачем, як покупцем був укладений договір поставки № 11708к (далі за текстом - договір), відповідно до п. 2.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у договорі.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання сторонами (їх уповноваженими представниками) накладної та іншої обов`язкової та визначеної чинним законодавством України, товарно-супровідної та транспортно- супровідної документації на товар (п. 2.2. договору).

У разі відповідності поставки товару умовам договору покупець підписує видаткову накладну та товарно-транспортну накладні на поставлений товар. Дата поставки товару повинна відповідати даті видаткової накладної на товар (п. 5.11. договору).

В п. 5.16 договору сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за договором товар, з наведених нижче підстав, в тому числі, але не обмежуючись:

- товар, який не користується попитом у кінцевого споживача;

- товар, у якого закінчився термін реалізації/термін придатності;

- товар, не реалізований покупцем на момент направлення покупцем повідомлення постачальнику про припинення дії договору;

- товар, який під час перевірки покупцем та/або уповноваженими контролюючими державними органами в період реалізації або вибіркової перевірки, виявився неякісним, або не відповідним вимогам до маркування, пакування, стандартів, тощо;

- товар, що був повернутий кінцевим споживачем;

- акційний товар по закінченню періоду проведення акції;

- сезонний товар по закінченню відповідного сезону;

- в зв`язку із змінами в чинному законодавстві України, або у разі припинення рішення суб`єктами владних повноважень, державними органами виконавчої влади з питань регуляторної політики, контролю тощо про заборону або призупинення реалізації (обігу) товару, зміну вимог до вигляду, споживчих якостей, маркування, пакування товару, тощо;

- за письмовою угодою сторін;

- в інших випадках, що передбачені договором;

- з інших причин, на розсуд покупця, погоджених з постачальником.

Покупець надсилає постачальнику повідомлення про повернення товару, в якому зазначає вид та кількість товару, що підлягає поверненню, місце і час його передачі постачальнику (п. 5.17 договору).

Постачальник, отримавши повідомлення покупця на підставах та умовах, визначених п.п. 5.16, 5.17, зобов`язаний вивезти зазначений у ньому товар одночасно зі здійсненням найближчої наступної поставки, але не пізніше 21 календарного дня з моменту направлення повідомлення покупцем. Повернення товару оформляється відповідною накладною. Вартість товару, що повертається покупцем, зараховується ним в рахунок зменшення заборгованості покупця перед постачальником за договором.

Відповідно до п. 7.1. договору кількість поворотної тари зазначається у товаросупровідних документах на товар. Поворотна тара не продається покупцеві залишається у власності постачальника, якщо не мається іншого узгодження сторін.

Вартість споживчої тари, в яку розфасований товар і в якій він реалізується кінцевому споживачеві, а також транспортна тара, яка підлягає одноразовому використанню, включена у вартість товару та поверненню постачальнику не підлягає (п. 7.3. договору).

Відповідно до п. 8.1. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар на свій вибір та в такі строки:

По закінченню 45 календарних днів з дати поставки товару постачальником (п. 8.1.1. договору).

По мірі реалізації товару кінцевому споживачу, не пізніше -- календарних днів з дати реалізації поставленого товару (п. 8.1.2. договору).

Згідно з п. 8.3. договору при порушенні постачальником умов договору, які тягнуть нарахування постачальнику покупцем неустойки (штрафу, пені) або інших оперативно - господарських санкцій, визначених договором, або при виникненні у постачальника перед покупцем інших грошових зобов`язань за договором або за іншими договорами, укладеними між постачальником і покупцем, покупець має право зменшити суму оплати, які належать постачальнику на суми зустрічних грошових зобов`язань постачальника перед покупцем, шляхом проведення згідно вимог чинного законодавства заліку зустрічних грошових зобов`язань, за винятком випадків, коли це заборонено чинним законодавством України.

Загальна ціна договору складається з сум поставленого постачальником та прийнятого покупцем товару на умовах договору (за винятком повернутого), зазначених у видаткових накладних, які підписані уповноваженими представниками сторін (п. 8.6. договору).

У разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення (п. 10.1. договору).

Згідно з п. 10.4. договору покупець вправі провести залік зустрічних грошових зобов`язань в порядку, передбаченому в п. 8.3. договору та/або призупинити, без попереднього повідомлення постачальника, виконання грошових зобов`язань перед постачальником за договором при виникненні у постачальника простроченої грошової заборгованості перед покупцем за іншими договорами, укладеними між сторонами (про надання послуг, виконання робіт, тощо).

Договір набуває чинності після його підписання сторонами договору і діє до 31.12.2013, а в частині невиконання зобов`язань сторін, що виникли на момент дії договору - до їх повного виконання (п. 12.1. договору).

Згідно з п. 12.4 договору якщо за 1 (один) місяць до закінчення терміну дії договору, визначеному пунктом 12.1. договору, жодна із сторін не висловить в письмовій формі свій намір припинити дію договору, даний договір вважається продовженим на наступний рік.

На виконання умов договору позивач в період з 01.02.2013 по 02.11.2016 поставляв відповідачу обумовлений договором товар, загалом за вказаний період позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 505 101, 37 грн. (за 2013 рік - 381 210, 68 грн.; за 2014 рік - 1095 345, 41 грн.; за 2015 рік - 1526712, 96 грн.; за 2016 рік - 501832, 32 грн.), який був прийнятий відповідачем. На підтвердження відповідних обставин позивачем надані в матеріали справи відповідні копії первинних документів.

Зокрема, позивачем на виконання договору було поставлено відповідачу в період з 17.02.2016 по 02.11.2016 товар на суму 397 996, 27 грн. за видатковими накладними: № Б-00000540 від 17.02.2016 на суму 103779, 36 грн.; № Б-00000899 від 16.03.2016 на суму 91 625, 28 грн.; № Б-00001013 від 23.03.2016 на суму 108266,40 грн.; № Б-00001108 від 30.03.2016 на суму 12788, 88 грн.; № Б-00003746 від 02.11.2016 на суму 19 786, 08 грн. Відповідач поставку товару по вищевказаним накладним не заперечує.

Товар, поставлений відповідачу в період з 01.02.2013 по 02.11.2016 був частково оплачений на загальну суму 2718729, 00 грн., частково повернутий відповідачем позивачу на суму 27430, 68 грн., а також сторонами частково проведено залік зустрічних грошових зобов`язань в порядку, передбаченому в п. 8.3. договору щодо заборгованості по оплаті відповідного товару на загальну суму 486905, 05 грн., що підтверджується наявними у справі копіями первинних документів за договором.

За твердженням позивача, відповідачем неналежним чином виконані його зобов`язання по оплаті поставленого товару, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 292036, 64 грн. За розрахунком позивача не оплаченими є накладні, за якими позивачем поставлено відповідачу товар в період з 17.02.2016 по 02.11.2016.

Предметом позову у даній справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 292 036, 64 грн. основної заборгованості за договором поставки №11708к від 01.02.2013, 83 625, 77 грн. інфляційних втрат за травень 2016 - вересень 2018 та 22 333, 86 грн. 3 % річних за період прострочення з 04.05.2016 по 29.12.2018. Також позивач просить покласти на відповідача 5 969, 95 грн. судового збору та 41 500, 00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідач заперечує розмір заборгованості, визначений позивачем за договором, та зазначає, що борг у сумі 292 036, 64 грн. повинен бути зменшений на суму 20 000, 00 грн. за рахунок проведеної оплати за договором за платіжним дорученням № 21927 від 05.05.2014, яке не було враховане позивачем та за рахунок повернення товару на суму 24 429, 99 грн., яке не було враховане позивачем, оскільки відповідачем повернуто було товару на загальну суму 51 860,67 грн., а не, як зазначає позивач, на суму 27 430, 68 грн. Також відповідач заперечив суму, на яку йому було поставлено позивачем товар за договором, він вважає, що позивач поставив йому товар на суму 3 485 315, 29 грн. (товар по видатковій накладній № Б-00003746 від 02.11.2016 на суму 19 786, 08 грн. був поставлений відповідачу, за його твердженням, по договору № 13874к від 01.04.2016). Крім того, відповідач зазначає, що вимоги позивача, заявлені у даній справі, вже були предметом судового розгляду, зокрема, у справах № 910/4507/18 та № 910/9013/18.

В свою чергу, позивач заперечив проти доводів відповідача, вказавши, що за договором поставка була здійснена на загальну суму 3 505 101, 37 грн., що підтверджується первинними документами. Також позивач зазначив, що сума 24 429, 99 грн. (на яку, за твердженням відповідача, було здійснено повернення товару за договором) складається із вартості оборотної тари, яка при поставці товару обліковувалася, однак залишалася за умовами договору у власності позивача. Водночас, позивач погодився, що на 20 000, 00 грн. дійсно необхідно зменшити позовні вимоги.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Спір між сторонами виник щодо розміру заборгованості за договором у відповідача перед позивачем.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак у відповідній частині між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 ЦК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, ст. 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу в період з 01.02.2013 по 02.11.2016 товар на загальну суму 3 505 101, 37 грн., що підтверджується матеріалами справи, які відповідач в силу положень п. 8.1. договору був зобов`язаний оплатити в строк, що не перевищує 45 календарних днів з дати поставки товару.

Судом було досліджено положення п. 8.1. договору та інші положення договору та враховано, що у договорі відсутній механізм визначення дати реалізації товару, що стало підставою для висновку про зобов`язання відповідача здійснити оплату поставленого товару у строк, що не перевищує 45 календарних днів саме з дати поставки товару, а не дати реалізації товару.

В період з 01.02.2013 по 02.11.2016 відповідачем було оплачено поставлений за договором товар на суму 2 718 729, 00 грн., товар на загальну суму 27 430, 68 грн. було повернуто позивачу, а також між сторонами було підписано угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 486 905, 05 грн.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем поставлений за договором товар був оплачений частково на суму 3 233 064, 73 грн. (2 718 729, 00 грн. + 27 430, 68 грн. + 486 905, 05 грн. = 3 233 064, 73 грн.), відповідно станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 272 036, 64 грн. (3 505 101, 37 грн. - 3 233 064, 73 грн. = 272 036, 64 грн.) (за видатковими накладними: № Б-00000540 від 17.02.2016 на суму 103 779, 36 грн. (фактична сума боргу 39 570, 00 грн.); № Б-00000899 від 16.03.2016 на суму 91 625, 28 грн.; № Б-00001013 від 23.03.2016 на суму 108 266, 40 грн.; № Б-00001108 від 30.03.2016 на суму 12 788, 88 грн.; № Б-00003746 від 02.11.2016 на суму 19 786, 08 грн.), доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки, визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 272 036, 64 грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 272 036, 64 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 8.1. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 036, 64 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції були відхилені доводи відповідача щодо повернення ним товару за договором на суму 51 860, 67 грн., а не як зазначає позивач на суму 27 430, 68 грн., з тих підстав, що на підтвердження своїх доводів відповідач не надав суду відповідних первинних документів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових результатів.

Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій, що стосуються виконання ними зобов`язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару, є, зокрема, накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Так само місцевим господарським судом відхилено доводи відповідача, що за договором позивачем йому було поставлено товар на загальну суму 3 485 315, 29 грн., а не 3 505101, 37 грн., як зазначає позивач, оскільки поставка товару на суму 3 505 101, 37 грн. підтверджена копіями первинних документів, наявних у матеріалах справи, із яких чітко вбачається за яким саме договором була здійснена поставка.

Доводи відповідача з посиланням на бухгалтерську довідку позивача № 132-2 від 05.10.2018, стосовно того, що заборгованість за договором вже була предметом судового розгляду (справи № 910/4507/18 та № 910/9013/18), і відповідно відсутні підстави для стягнення такої заборгованості у межах розгляду даної справи також відхилені судом першої інстанції, оскільки бухгалтерська довідка позивача № 132-2 від 05.10.2018 не є первинним документом. Предметом позову у даній справі є заборгованість за договором поставки №11708К від 01.02.2013, і така заборгованість не була предметом позову у справах №910/4507/18 та № 910/9013/18, при цьому наявність заборгованості за договором поставки № 11708К від 01.02.2013 в розмірі 272036, 64 грн. підтверджена наявними у справі копіями первинних документів.

Спростовуючи аналогічні доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що зі змісту судових рішень у справах № 910/4507/18 та № 910/9013/18, які набрали законної сили вбачається наступне:

- у справі №910/4507/18 позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за договором №13874К від 01.04.2016 за видатковими накладними: № Б-00004513 від 01.11.2017 на суму 16 240, 30 грн.; № Б-00004796 від 16.11.2017 на суму 65 076, 00 грн.; № Б-00004864 від 22.11.2017 на суму 37 129, 02 грн.; № Б-00005059 від 06.12.2017 на суму 41 048, 58 грн.; № Б-00005191 від 13.12.2017 на суму 48 834, 60 грн.; № Б-00005227 від 15.12.2017 на суму 183 600, 00 грн.; № Б-00005319 від 20.12.2017 на суму 86 068, 50 грн.; № Б-00005433 від 27.12.2017 на суму 19 613, 10 грн.; № Б-00000030 від 03.01.2018 на суму 32 136, 66 грн.; № Б-00000105 від 10.01.2018 на суму 17 011, 80 грн.; № Б-00000198 (17.01.2018) на суму 28 087, 80 грн.;

- у справі №910/9013/18 позивачем заявлено вимоги щодо заборгованості за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки № СТМ 0061/13 від 30.12.2012 за видатковими накладними № Б-00001256 від 28.03.2018, № Б-00001521 від 06.04.2018 та № Б-00001945 від 02.05.2018.

Вищевикладеним, зокрема, спростовуються доводи апелянта про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п.п. 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

Згідно п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами, є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення, є рішення суду іноземної держави або міжнародного комерційного арбітражу, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 N 475/97-ВР (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Встановлення відповідних обставин має місце за наслідками вирішення судом справи з дотриманням загальних положень процесуального закону щодо розгляду справи по суті та вимог ст.ст. 236, 237 ГПК щодо законності та обґрунтованості рішення суду.

Натомість закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Враховуючи встановлені колегією суддів обставини справи та те, що заборгованість, яка є предметом розгляду даної справи не була предметом позову у справі №910/4507/18, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Доводи апелянта стосовно здійснення оплат по договору на 20000, 00 грн. більше, ніж розрахував позивач, були правомірно враховані судом першої інстанції при визначенні загальної суми здійснених відповідачем за договором оплат.

Крім того, колегія суддів враховує пояснення представника позивача щодо накладної Б-00003746, яка на думку відповідача стосувалась поставки за іншим договором, що за відсутності належних доказів спростовується наступним.

Як вказує позивач, в цей час між сторонами був укладений договір поставки №13874К, однак спірний договір поставки №11708К не припинив свою дію і поставки здійснювались як по одному договору, так і по іншому.

Доводи скаржника про те, що зазначена у спірній накладній підстава поставки за спірним договором №11708К від 01.02.2013, була вказана помилково та вважається технічною помилкою, оскільки у специфікації до договору поставки №11708К від 01.02.2013 немає більшої кількості найменувань товару, який зазначено у вказаній видатковій накладній, а саме позицій 1, 3-5, 9-13, а товар, зазначений у позиціях 2, 6-8 у спірній накладній та який наявний у специфікації не можна вважати таким, що поставлений за договором поставки №11708К від 01.02.2013, оскільки ціна, вказана на такий товар у накладній не відповідає базовій ціні, що вказана у специфікації, натомість ціни на всі позиції товару за спірною накладною відповідають цінам на такий же товар, зазначений у специфікації до договору поставки №13874К від 01.04.2016 є необґрунтованими, з огляду на те, що в інших спірних накладних також містяться вказані позиції, які не заперечуються відповідачем.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 229 ГК України та ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на нормах закону (п. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов`язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до розрахунку суду: 3 % річних в сумі 20 741, 02 грн. за період прострочення з 04.05.2016 по 29.12.2018 та інфляційні втрати в сумі 75 311, 67 грн. за травень 2016 - вересень 2018. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що позивач здійснив вказаний розрахунок, виходячи із суми основної заборгованості відповідача в розмірі 292 036,64 грн., що не відповідає обставинам, встановленим судом.

Оцінивши подані докази, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 272 036, 64 грн. основної заборгованості, 20 741, 02 грн. 3 % річних та 75 311, 67 грн. інфляційних втрат.

Щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення 41 500, 00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про їх часткове задоволення у розмірі 13 872, 84 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 ГПК України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу (підготовку матеріалів справи, складання позовної заяви, забезпечення ведення справи у суді, та сплати гонорару адвокатському об`єднанню) у розмірі 41 500, 00 грн.

На підтвердження зазначених витрат в розмірі 41 500, 00 грн., до матеріалів справи позивачем надані Договір № 01/20 про надання правничої допомоги від 20.12.2018 та платіжне доручення № 4899 від 08.01.2019 на суму 41 500,00 грн.

Договір № 01/20 про надання правничої допомоги від 20.12.2018 укладений між позивачем, як клієнтом та Адвокатським об`єднанням "Фактор права", як адвокатським об`єднанням. Відповідно до п. 1.1. договору № 01/20 про надання правничої допомоги від 20.12.2018 клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Для надання юридичної допомоги клієнту, адвокатське об`єднання призначає: Адвоката Мельника Юрія Віталійовича (п. 2.8. договору № 01/20 про надання правничої допомоги від 20.12.2018). Оплата за договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку. Конкретний перелік послуг оформлюється відповідними додатками до договору (п. 4.2. договору № 01/20 про надання правничої допомоги від 20.12.2018). Сума, вказана в п. 4.2. договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.6. договору № 01/20 про надання правничої допомоги від 20.12.2018). Відповідно до додатку № 1 до договору № 01/20 про надання правничої допомоги від 20.12.2018 у рамках судового процесу із ТОВ "ЕКО" надається такий перелік послуг: ознайомлення з матеріалами та первинна консультація клієнта - 1 000, 00 грн., складання позовної заяви щодо повернення дебіторської заборгованості - 8 500, 00 грн., участь у судовому засіданні (судодень) - 2 000, 00 грн., гонорар за задоволення позовних вимог у розмірі 10 %, але не менше 30 000, 00 грн.

В судових засіданнях по справі приймав участь Мельник Юрій Віталійович на підставі ордера серія КС № 32 0904 від 20.12.2018.

Відшкодування витрат на правничу допомогу здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, а також приймаючи до уваги поведінку адвоката позивача в судовому процесі (в розрахунку сум, що підлягають стягненню з відповідача повністю поклався на розсуд суду; після встановлення факту неврахування 20 000, 00 грн. в оплату заборгованості відповідача не здійснив перерахунок позовних вимог; не приймав участь у здійсненні розрахунків, оскільки всі довідки готувалися головним бухгалтером позивача; на двох засіданнях із шести по справі був відсутній), суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат. При цьому, судом зазначено, що так званий "гонорар успіху" у розмірі 30000,00 грн., з огляду на предмет спору, був прогнозований, а дії представника позивача не сприяли швидкому вирішенню спору, отже такий розмір гонорару є необґрунтованим та неспівмірним ціні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам, та наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. (складання позовної заяви - 2 000, 00 грн. (три сторінки), ознайомлення з матеріалами справи та первинна консультація - 1 000, 00 грн.; участь в судових засіданнях - 2 000, 00 грн.; гонорар за задоволення позовних вимог - 10 000, 00 грн.).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача не спростовують вірного по суті рішення.

При ухваленні рішення судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ТОВ "ЕКО" з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та в додаткових поясненнях по суті спору, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/529/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/529/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/529/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/529/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 01.12.2020 після виходу судді Тищенко А.І. з лікарняного.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова