УХВАЛА

м. Київ

30.11.2020Справа № 910/11384/20

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" (ідентифікаційний код 30674952)

про банкрутство

Суддя Пасько М.В.

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника оскільки останній неспроможний сплатити борг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 прийнято заяву до розгляду та призначено підготовче засідання суду на 10.09.2020.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/11384/20 та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Гриценка Івана Павловича.

11.11.2020 від товариства з обмеженою відповідальністю "СИНГЕНТА" надійшла заява про забезпечення вимог кредиторів.

Суд, розглянувши подане клопотання, зазначає наступне.

В поданій заяві кредитор просить суд накласти арешти на рухоме майно боржника, а саме на транспортні засоби в кількості чотирнадцяти одиниць, оскільки, на його думку існує загроза їх реалізації на електронних торгах ДП "СЕТАМ".

Згідно із ч. 1 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі (ч. 4 ст. 40 Кодексу).

Частиною 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Також, слід зазначити, що частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Щоб встановити правову природу арештів, слід визначити що являє собою по суті арешт. Наслідком такої дії (арешту) є накладення заборони на право розпоряджатися майном, це тимчасовий захід, який триває до визначення подальшої долі відповідного майна.

Відтак, вжиття судом заходів забезпечення вимог кредиторів, шляхом накладення арешту на майно боржника, не позбавить його права власності на таке майно та не спричинить останньому будь-яких збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2020 приватним виконавцем Авторговим А.М. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, крім виконавчих дій щодо майна, яке перебуває на стадії продажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Враховуючи те, що транспортні засоби боржника перебувають на стадії продажу, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні поданої заяви.

Керуючись ст. ст. 2, 40 Кодексу України з процедур банкрутства та ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "СИНГЕНТА" про забезпечення вимог кредиторів.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя М.В. Пасько