ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2020 р. Справа№ 910/13643/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 19.11.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 (повне рішення складено 03.08.2020)

у справі № 910/13643/19 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс"

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2

третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна

про визнання недійсним договору та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач-2) та просила:

визнати недійсним договір купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1704;

визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" права власності на нежилі приміщення № 1, № 1а, №№ 2-34, №№ 51-78, №№ 92-120, №№ 132-246, № 147 інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", діючи з перевищенням повноважень та всупереч інтересам товариства, уклав договір із заінтересованою юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", та відчужив, без економічної мети, належне відповідачу-1 майно.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вказав, що підписання директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" оспорюваного договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника (позивача), оскільки директор діяв саме від імені товариства, а не його учасників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції послався на висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №916/2084/17. Проте, вказана правова позиція має застосовуватися з урахуванням конкретних обставин справи та механізму проникнення за "корпоративну завісу". У зв`язку з чим, на думку скаржника, необхідно враховувати рішення "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", в якому Європейський суд з прав людини вказав, що проникнення за "корпоративну завісу" за виключних обставин є виправданим.

Скаржник стверджує, що у даній справі мають місце виключні обставини, а саме неправомірне використання директором ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" частки основного акціонера (учасника) ОСОБА_3 для відчуження нерухомого майна.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-2 у своєму відзиві, наданому до суду 20.10.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач-2 вказує про неможливість застосування висновків Європейського суду з прав людини, викладених у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", у зв`язку з різними обставинами справи.

Відповідач-2 наголошує, що права позивача внаслідок укладення оспорюваного правочину не порушено. При цьому, позивач не має права звертатись в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", оскільки повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 ЦК України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Крім того, законодавством України не передбачено право учасника господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. Позивач до позовної заяви не долучив докази наявності повноважень представляти інтереси ТОВ «РБМВ».

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" також вказує, що укладаючи договір директор ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" не перевищив свої повноваження, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» він вирішує усі питання діяльності товариства, а до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" не віднесено повноваження щодо прийняття рішень про відчуження майна товариства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 справу №910/13643/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/13643/19 залишено без руху.

21.09.2020 позивачем подана заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додана квитанція № 23150 від 21.09.2020 із сплатою судового збору в сумі 21 556 грн. 50 коп. та докази направлення апеляційної скарги сторонам у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/13643/19 та справу призначено до розгляду на 09.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 задоволено клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи № 910/13643/19 та розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/13643/19 відкладено на 19.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи відмовлено та у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №910/13643/19 до набрання чинності судовим рішенням Верховним Судом у справі №904/920/19 відмовлено.

Явка представників сторін

Відповідач-1 та третя особа в судове засідання, призначене на 19.11.2020, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та поверненнями, наявними у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка відповідача-1 та третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" (подавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" (покупець) укладений договір купівлі-продажу 33/100 частин від нежилих будівель (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" прийняло у власність 33/100 частин від нежилих будівель (літ. А, Б, В, Д, Е, Ж), що складаються з нежилих приміщень інженерно-побутового корпусу (в літ. А), загальною площею 2091,9 кв.м., який знаходиться за адресою: 04070, м. Київ, вул. Братська, буд. 6.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежилі приміщення № 1, 1а, №№ 2-34; №№ 51-78; №№ 92-120; №№ 132-146; №147 знаходяться на зальній площі 2091,9 кв. м. (далі - частина нежилих будівель).

Відповідно до витягу з бази міського земельного кадастру від 16.07.2014, замовлення №6888, нежилі приміщення знаходяться на земельній ділянці загальною площею 761,04 кв.м., кадастровий номер 85:371:004 (відповідно до договору про внесення змін до договору від 05.11.2014).

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур Оленою Михайлівною 22.07.2014 та зареєстрований в реєстрі за № 1704.

23.07.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" підписали акт прийому-передачі нерухомого майна за договором.

Звертаючись з позовними вимогами позивач вказав, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", діючи з перевищенням повноважень та всупереч інтересам товариства, уклав договір із заінтересованою юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", та відчужив, без економічної мети, належне відповідачу-1 майно. На думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" порушило його права, як учасника товариства, на управління товариством.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

За змістом процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів. Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Позивач обґрунтовуючи звернення, зокрема, з вимогою про визнання недійсним договору посилається на порушення його корпоративних прав, оскільки оспорюваним правочином відбулось відчуження майна, яке належнить Товариству з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття".

Отже, у зв`язку з тим, що позивач не є стороною оспорюваного договору, вирішення спору перш за все залежить від встановлення обставин порушення цим правочином його суб`єктивних прав.

Відповідно до статей 509, 510 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно із статтями 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 2 статті 98 Цивільного кодексу України унормовано, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

За приписами статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди). Учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

З наведених норм права вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

Отже, підписання директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" оспорюваного договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки директор діяв саме від імені товариства, а не його учасників.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (ст. 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції було враховано правову позицію, що викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16.

При цьому, апеляційний суд вважає, що укладення спірного договору є не прямим порушенням прав позивача на участь у товаристві та управлінні ним, а наслідком господарської діяльності товариства та результатом розпорядження юридичною особою власним майном.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розглядаючи справи у спорах, що виникли між господарським товариством та одним із його учасників, суди мають враховувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 та від 22.10.2019 у справі № 923/876/16).

Враховуючи відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку законності спірного договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №905/2559/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 902/458/16.

З урахуванням зазначеного вище, оскільки позивачем не доведено факту порушення його корпоративних прав у зв`язку з укладенням спірного правочину, колегія вважає вмотивованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Стосовно посилань скаржника в апеляційній скарзі про необхідність врахувати рішення "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України" (заява №42758/05) від 21.12.2017, в якому Європейський суд з прав людини вказав, що проникнення за "корпоративну завісу" за виключних обставин є виправданим, колегія суддів зазначає наступне.

У справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України" наявні правовідносини, пов`язані з ліквідацією банків. Банк-заявник перебував під контролем ліквідаційної комісії, що складалась з посадових осіб територіальних управлінь Національного банку України та працівників місцевої податкової інспекції, у зв`язку з чим, акціонери та виконавчі органи банку-заявника були позбавлені повноважень щодо управління діяльністю банку-заявника. Слід зазначити, що навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05, пункт 1 резолютивної частини).

Водночас, колегія суддів вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" не ліквідовано, органи управління здійснюють свої повноваження у порядку, передбаченому законодавством України та статутом. Таким чином, у випадку порушення своїх прав Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" може звернутись за їх захистом через уповноважені органи.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/13643/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/13643/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/13643/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/13643/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №910/13643/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 01.12.2020 у звязку із перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім