ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. Справа№ 911/1900/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Макуха А.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 06.08.2020

у справі № 911/1900/20 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального

господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале

впроваджувальне підприємство «Релос»

про стягнення 1 133 851,92 грн.

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале впроваджувальне підприємство «Релос» про стягнення 1 133 851,92 грн. заборгованості (вартості пального за неотовареними талонами) за Договором про закупівлю товарів від 03.04.2018 №25К1 та Договором про закупівлю Автомобільний бензин А-95, дизельне пальне та газ скраплений (талони) від 18.02.2019 №13/02.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.08.2020 позовну заяву Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради повернуто заявнику.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати та передати справу для продовження розгляду до Господарського суду Київської області. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням приписів процесуального права. За твердженнями апелянта, позивачем в повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду про залишення її без руху, зокрема, в частині необхідності надання обґрунтованого розрахунку позовних вимог із посиланням на первинні документи та надання копій цих документів, однак судом першої інстанції цього не враховано. На переконання апелянта, на стадії відкриття провадження, суд має надавати оцінку доданим до позовної заяви доказам виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог чинного ГПК України, а не перевіряти сукупність доказів, наданих в обґрунтування суті позовних вимог. Крім цього, в підтвердження заявлених позовних вимог апелянтом долучено до позовної заяви копії первинних документів, зокрема, видаткових накладних, в яких зазначено товар, кількість, одиниця, ціна з ПДВ, сума з ПДВ, до кожної з яких долучено платіжне доручення про підтвердження факту перерахування коштів відповідачу. До позовної заяви позивачем також долучено акт звірки паливних талонів від 05.06.2020, в якому вказано кількість талонів, яка відповідає літражу за видатковими накладними, відтак саме за цим актом можна прослідкувати залишки неотоварених талонів за кожною видатковою накладною. Вказаний Акт звірки талонів складено бухгалтером апелянта шляхом перерахування залишку неотоварених паливних талонів, отриманих від відповідача, що відповідають літражу у видаткових накладних, які суд першої інстанції залишив поза увагою. Крім цього, апелянт звертав увагу, що в заяві про виправлення недоліків позовної заяви, повідомив місцевий суд, що з урахуванням наявних сумнівів суду в обґрунтованості заявлених позовних вимог, позивач надав копії отриманих, але неотоварених паливних талонів від відповідача, а також повідомив, що під час розгляду справи по суті (з`ясування обставин справи та дослідження доказів) наддасть по кожному долученому доказу пояснення в порядку ст. 210 ГПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції 23.11.2020 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому відповідної ухвали суду про призначення справи до розгляду, яка 10.11.2020 повернулась на адресу Північного апеляційного господарського суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За приписами ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено ст. 242 ГПК України, за змістом ч. 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Положеннями ч. 11 вказаної статті ГПК України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В Перехідних положеннях ГПК України, а саме, в п. 17 та пп. 17.1 визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (п. 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. п.11, 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, відсутності адресата за вказаною заявою.

При цьому, апеляційним судом враховано правову позицію Верховного Суду (постанови від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19), відповідно до якої касаційний господарський суд, здійснивши аналіз ст.ст. 120, 242 ГПК України, п.п.11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, слід вважати, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою (зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повідомленою позивачем (апелянтом) суду) та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, наведених в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене та те, що апеляційним судом здійснено необхідні заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце цього засідання шляхом направлення йому відповідної ухвали суду про призначення розгляду справи за зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою, а також враховуючи, що матеріали даної справи не містять доказів наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про наявність судового розгляду даної справи апеляційним судом.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 23.11.2020 представник відповідача, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надіслав, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати для продовження розгляду до Господарського суду Київської області.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале впроваджувальне підприємство «Релос» про стягнення 1 133 851,92 грн. заборгованості (вартості пального за неотовареними талонами) за Договором про закупівлю товарів від 03.04.2018 №25К1 та Договором про закупівлю Автомобільний бензин А-95, дизельне пальне та газ скраплений (талони) від 18.02.2019 №13/02. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що на підставі вказаних договорів позивач сплатив відповідачу кошти за поставку пального, проте відповідач пальне не поставив, але надав позивачу талони на пальне, які в майбутньому позивач не зміг використати з вини відповідача. В зв`язку з цим за відповідачем рахується заборгованість в сумі 823 786,92 грн. за Договором про закупівлю товарів від 03.04.2018 №25К1 та 305 560,00 грн. за Договором про закупівлю Автомобільний бензин А-95, дизельне пальне та газ скраплений (талони) від 18.02.2019 №13/02. Крім цього, позивач стверджував, що за вищевказаним договором (останнім) він здійснив обмін старих талонів на пальне на нові, проте нових талонів на загальну суму 8 825,00 грн. не отримав.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.07.2020 вказану позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не було надано, зокрема обґрунтованого розрахунку позовних вимог по вищевказаними договорами із посиланням на первинні документи та із додаванням цих документів до позову, отже суд був позбавлений можливості дослідити їх зміст та встановити факт наявності та розмір заборгованості відповідача перед позивачем.

Крім цього, посилаючись на постанову Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/5226/17, суд зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З огляду на наведене, вказаною ухвалою встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання обґрунтованого розрахунку позовних вимог із посиланням на первинні документи, та надання копій цих документів (п. 3 ч. 3 ст. 162, ч. 2 ст. 164 ГПК України); письмового обґрунтування необхідності об`єднання в одній позовній заяві вимог, які виникли з різних підстав (різних договорів) на підставі ст. 173 ГПК України (спільні докази та/або основна та похідна вимога).

24.07.2020 на адресу Господарського суду Київської області надійшла заява Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради про усунення недоліків, в якій позивач зазначив, що на підтвердження заявлених позовних вимог ним до позовної заяви долучено копії первинних документів, зокрема, видаткових накладних, в яких зазначено товар, кількість, одиниця, ціна з ПДВ, сума з ПДВ, до кожної з яких долучено платіжне доручення, яке підтверджує факт перерахування коштів відповідачу. Також позивачем до позовної заяви долучено акт звірки паливних талонів від 05.06.2020, в якому вказано кількість талонів, яка відповідає літражу за видатковими накладними, відтак саме за цим актом можна прослідкувати залишки неотоварених талонів за кожною видатковою накладною. Вказаний Акт звірки талонів складено бухгалтером апелянта шляхом перерахування залишку неотоварених паливних талонів, що відповідають літражу у видаткових накладних. Крім цього, позивач зазначив, що з урахуванням наявності сумнівів суду в обґрунтованості заявлених позовних вимог, позивач долучив копії отриманих, але неотоварених паливних талонів, а також повідомив, що під час розгляду справи по суті (з`ясування обставин справи та дослідження доказів) наддасть по кожному долученому доказу пояснення в порядку ст. 210 ГПК України. Крім цього, позивач навів обґрунтування щодо необхідності об`єднання в одній позовній заяві вимог, які виникли з різних підстав (різних договорів).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.08.2020 позовну заяву Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради повернуто заявнику, адже позивачем не повністю усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 07.07.2020, зокрема, взагалі не надано обґрунтованого розрахунку позовних вимог відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

За приписами ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Положеннями ч. 3 ст. 162 ПК України визначено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази на підтвердження обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Під вимогою розуміється матеріально правова вимога, тобто предмет позову.

Предметом позову, як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Як вище задувалось, звертаючись з даним позовом до суду, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 133 851,92 грн. заборгованості (вартості пального за неотовареними талонами) за Договором про закупівлю товарів від 03.04.2018 №25К1 та Договором про закупівлю Автомобільний бензин А-95, дизельне пальне та газ скраплений (талони) від 18.02.2019 №13/02, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі згаданих договорів позивач сплатив відповідачу кошти за поставку пального, проте відповідач пальне не поставив, але надав позивачу талони на пальне, які в майбутньому позивач не зміг використати з вини відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем до позовної заяви долучено копії первинних документів (згідно наведеного ним переліку додатків до позовної заяви), зокрема, видаткових накладних: № 145 від 06.03.2019, 185 від 03.04.2019, № 50 від 29.01.2019, № 834 від 25.10.2018, № 485 від 01.08.2018, № 968 від 11.12.2018 та № 184 від 03.04.2018, в яких зазначено товар, кількість, одиниця, ціна з ПДВ, сума з ПДВ. До кожної накладної було долучено платіжне доручення, яке підтверджує факт перерахування коштів відповідачу, а також копії актів приймання-передачі талонів.

Крім цього, в тексті позовної зави позивачем детально описано, по якій видатковій накладній, згідно якого платіжного доручення ним перераховано відповідачу кошти, а також зазначено, який залишок за кожною видатковою накладною неотоварених паливних талонів, відповідно виведено суму заборгованості відповідача за непогашені паливні талони по кожному із договорів.

Разом з цим, в заяві про усунення недоліків позивач зазначив, що з урахуванням наявності у суду сумнівів в обґрунтованості заявлених позовних вимог, позивач долучив копії отриманих, але неотоварених від відповідача паливних талонів, а також повідомив, що під час розгляду справи по суті (з`ясування обставин справи та дослідження доказів) надасть по кожному долученому доказу пояснення в порядку ст. 210 ГПК України.

Водночас, за змістом оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не дослідив наведені позивачем обґрунтування позовних вимог та долучені до позовної заяви на їх підтвердження документи на предмет їх достатності для здійснення судом перевірки заявленого позивачем до стягнення розміру заборгованості.

Проте на стадії відкриття провадження у справі, місцевий суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ГПК України.

У разі необхідності дослідження додаткових доказів на підтвердження або спростовання наявної заборгованості, господарський суд не позбавлений права в підготовчому засіданні відповідно до ст. 182 ГПК України, зокрема: роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясувати, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

За таких обставин, висновки місцевого господарського суду про повернення позовної заяви за необхідності надання позивачем обґрунтованого розрахунку, є передчасними.

Разом з цим, судом враховано, що можливість отримати судовий захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу є одним з найважливіших прав особистості, що суттєво визначає її місце у суспільстві. Тому реалізація права на судовий захист має не тільки юридичне, але й суттєве соціально-політичне значення. Судовий захист надається кожному, хто має на нього право та потребує його. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом та доводити свою правоту.

Рішенням Конституційного суду України у справі №1-10/2012 (п.2.2) зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь в судовому процесі, або позбавлений такого права.

В рішенні від 28 лютого 2008 року у справі «Церква села Сосулівка проти України» (Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine) (заява № 37878/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник мав доступ до судів різної юрисдикції, проте жодний з них не розглянув по суті його скарги, оскільки суди вважали, що вони не мають юрисдикції розглядати такі питання, незважаючи на те, що процедурних вимог прийнятності було дотримано. У цьому випадку Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що така відмова прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно, всупереч вимогам статей 173, 174 ГПК України, дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської, що призвело до обмеження прав позивача на судовий розгляд справи за його позовом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положеннями ч. 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом п. 6 ст. 275 ГПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для повернення позовної заяви, відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з направленням справи до Господарського суду Київської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватись місцевим судом за результатами розгляду ним справи за загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Гостомель» Гостомельської селищної ради задовольнити, ухвалу Господарського суду Київської області від 06.08.2020 у справі № 911/1900/20 - скасувати.

Матеріали справи № 911/1900/20 повернути до Господарського суду Київської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.11.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко