ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2020 Справа № 905/817/20

За позовом Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»
доКомунального підприємства «Покровськтепломережа»
простягнення 5 813 756,89 грн Суддя: Хабарова М.В. Секретар судового засідання: Романенко С.А.
Представники учасників справи:

від позивачане з`явились
від відповідачане з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Покровськтепломережа» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 5510356,54 грн, 3% річних у розмірі 34236,77 грн, інфляційних втрат у розмір 13479,63 грн та пені у розмірі 255683,95 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов публічного договору, до якого відповідач приєднався шляхом подання заяви-приєднання до умов типового договору розподілу природного, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року.

Разом з тим, позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення. Однак, ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.04.2020 по справі №905/817/20 у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі за позовом Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» до Комунального підприємства «Покровськтепломережа» про стягнення 5813756,89 грн відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.04.2020 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» до Комунального підприємства «Покровськтепломережа» про стягнення 5813756,89 грн залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.05.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/817/20, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

04.06.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідач зазначає, що оплата за послуги з розподілу природного газу здійснювалась ним несвоєчасно, так як договором не визначено конкретну дату розрахунку, рахунки на оплату позивачем надавались завжди в останній день місяця разом з актом прийому-передачі послуг з розподілу природного газу, у зв`язку з чим, на думку відповідача, неможливо встановити дату, з якої нараховувати пеню, інфляційні втрати та 3% річних. Крім того, відповідач зазначає, що заборгованість з розподілу природного газу виникла з об`єктивних причин, оскільки оплата за договором відбувалась у відповідності до Порядку №217 від 18.06.2014, відтак відповідач не міг впливати на порядок та строк розрахунків за спожитий природний газ. Водночас відповідач зазначає про те, що всі кошти, які були отримані підприємством у 2019 році та 2020 році, в першочерговому порядку спрямовувались на виплату заробітної плати. Разом з тим, відповідач зазначив про те, що на даний час підприємство перебуває у складному фінансовому стані, вчиняє заходи щодо стягнення наявної заборгованості зі споживачів. Вказане за твердженням відповідача свідчить, що вина відповідача в невиконанні зобов`язань по сплаті за договором відсутня, а отже нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, відповідач зазначає, що нарахування пені, за прострочення зобов`язання суперечить Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», адже позивач є енергопостачальною компанією, а відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг. При цьому, відповідач зазначив, що Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії згідно Законом України «Про заходи на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VІІІ.

04.06.2020 до суду відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%, у зв`язку з скрутним фінансовим становищем підприємства.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.06.2020 відкладено підготовче засідання у справі на 08.07.2020, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та клопотання про зменшення розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат до 30.06.2020, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 08.07.2020, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

01.07.2020 до суду від відповідача надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду на дванадцять місяців, рівними частками, починаючи з дати набрання законної сили рішення, у зв`язку з тим, що підприємство перебуває у складному фінансовому стані.

02.07.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшли: копії поштових чеків, які підтверджують відправлення клопотання про проведення відеоконференції позивачу; клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з встановленим на всій території України карантином та ускладненим міжобласним автобусним і залізничним сполученням.

06.07.2020 на електронну пошту суду та на поштову адресу суду від відповідача надійшли: копії поштових чеків, які підтверджують відправлення клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного до слухання на 08.07.2020; а також клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з встановленим на всій території України карантином та ускладненим міжобласним автобусним та залізничним сполученням.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.07.2020 відкладено підготовче засідання у справі на 29.07.2020, запропоновано позивачу подати пояснення (заперечення) на заяву про розстрочку виконання рішення суду у строк до 21.07.2020, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19); пояснення (заперечення) на заяву про розстрочку виконання рішення суду з доданими документами повинні бути направленні відповідачу одночасно з надісланням (наданням) до суду.

28.07.2020 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду, у яких останній просить прийняти рішення про відмову в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення Господарського суду Донецької області, оскільки вважає необґрунтованою та безпідставною вказану заяву, адже вказані відповідачем обставини не мають характеру виняткових та таких, що можуть бути підставою для надання розстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.07.2020 відкладено підготовче засідання у справі на 03.09.2020.

02.09.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з тим, що між сторонами розглядається питання мирного врегулювання спору та наразі сторони не дійшли згоди щодо графіку погашення заборгованості.

Для надання можливості сторонам укласти мирову угоду, суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та ухвалою від 03.09.2020 постановив відкласти підготовче засідання у справі на 23.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.10.2020 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 29.10.2020.

27.10.2020 на електронну пошту суду та 29.10.2020 на поштову адресу суду від відповідача надійшло клопотання, у якому останній просить відкласти розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що ситуація з COVID-19 знаходиться на стадії загострення, директор та начальник юридичного відділу підприємства знаходяться на лікарняному.

29.10.2020 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що весь юридичний департамент Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» перебуває на самоізоляції, оскільки останні контактували з хворим співробітником підприємства на минулому тижні. Також, позивач у клопотанні зазначає, що є нагальна необхідність у наданні додаткових доказів щодо сплати основної суми боргу за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 5510356,54 грн, які не існували під час підготовчого провадження, а стали відомі лише на стадії розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 29.10.2020 оголошено перерву до 10.11.2020, про що винесено відповідну ухвалу суду.

30.10.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшли доповнення до заяви про розстрочення виконання рішення суду до якого останнім додано платіжні доручення.

Телефонограмами від 02.11.2019 сторін повідомлено про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 10.11.2020.

10.11.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд прийняти та долучити до матеріалів справи докази сплати відповідачем на користь позивача заборгованості на загальну суму 7000000,00 грн.

В судовому засіданні 10.11.2020 представник відповідача надав пояснення стосовно вищезазначеного клопотання, а представник позивача зазначив, що відповідачем сплачена сума основного боргу у жовтні 2020 року та зазначив, що заборгованість за спірний період погашена та здійснені поточні платежі за 2020 рік.

Зважаючи на неможливість вирішення спору в даному судовому засіданні, з метою надання можливості сторонам підписати Акт звірки взаєморозрахунків за спірний період по основному боргу, задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд протокольною ухвалою від 10.11.2020 оголосив перерву в судовому засіданні до 18.11.2020.

18.11.2020 на електронну пошту суду та 18.11.2020 на поштову адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових письмових доказів до матеріалів справи на стадії розгляду справи по суті, а саме: банківських виписок щодо погашення відповідачем заборгованості у період з серпня 2019 року по жовтень 2020 року, акт звірки взаєморозрахунків станом на 11.11.2020, підписаного зі сторони позивача і відповідача. У вказаному клопотанні позивач обґрунтовує неможливість подання цих доказів раніше, у зв`язку з перебуванням працівників позивача на віддалених робочих місцях (за місцем проживання відповідного працівника) на підставі наказу Голови Правління ПАТ «Донецькоблгаз» від 12.03.2020 №83.

Зі змісту ст. 80 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною на стадії розгляду справи по суті, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

Суд враховує, що необхідність надання додаткових доказів та пояснень виникла, у зв`язку зі сплатою відповідачем основної заборгованості у справі під час її розгляду. Також сторонами підтверджено відсутність основної заборгованості за отримані послуги з розподілу природного газу з боку відповідача. Отже, раніше позивач не мав можливості надати ці докази.

З огляду на викладене, враховуючи обґрунтування позивачем причин неподання доказів, для правильного вирішення спору, повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи подані позивачем докази приймаються судом.

18.11.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд прийняти та долучити до матеріалів справи Акт звірки взаємних розрахунків станом на 11.11.2020 між сторонами. Крім того, у вказаному клопотанні відповідач просить суд розглядати справу без участі представника Комунального підприємства «Покровськтепломережа» з урахуванням раніше наданих пояснень, а також доказів добровільного погашення існуючої заборгованості перед позивачем по справі.

Клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника судом задоволено.

Представники позивача в судове засідання, призначене на 18.11.2020, не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Щодо строку розгляду справи господарський суд зазначає, що розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Одночасно з цим, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Як вбачається з матеріалів справи, тривалий розгляд спору було зумовлено, перш за все, клопотаннями відповідача, задля мирного врегулювання спору, а по-друге запровадженням карантину, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами).

Отже, приймаючи до уваги предмет спору та вчинені в межах справи процесуальні дії, господарський суд зазначає, що строк вирішення даного спору вважається розумним.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами за відсутності учасників справи.

В судовому засіданні 18.11.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

Нормами Закону України «Про ринок природного газу», постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» (далі також - Кодекс) визначено, що послуги з розподілу природного газу надаються операторами газорозподільчих мереж (далі також - ГРМ) на підставі договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI Кодексу.

Пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 2 (для споживачів, що не є побутовими) до типового договору розподілу природного газу.

Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити: присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку; величину річної замовленої потужності об`єкта споживача (для споживача, що не є побутовим) на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу; перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності); акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що складається з урахуванням вимог цього Кодексу; групу споживання та планові місячні об`єми споживання побутового споживача у розрізі 12 календарних місяців, що визначаються відповідно до вимог цього Кодексу (норма застосовується щодо побутових споживачів з лічильником газу); норми споживання природного газу у розрізі 12 календарних місяців (норма застосовується щодо побутових споживачів без лічильника газу); розрахунок втрат і витрат природного газу (за необхідності щодо споживачів, які не є побутовими).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви-приєднання від 01.10.2016 Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» (відповідач, споживач) приєдналось до умов договору розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими), персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу - 56ХQ0000W5XD7002.

Відповідно до надісланої Публічному акціонерному товариству «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Красноармійське управління по газопостачанню та газифікації (позивач, оператор ГРМ) заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.10.2016 між сторонами виникли правовідносини, що у відповідності до Кодексу газорозподільних систем регулюються Договором розподілу природного газу, який відповідає Типовому договору розподілу природного газу, затвердженому Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора газорозподільних мереж (оператор ГРМ - відповідач у справі) та в друкованому виданні, що публікується на території його ліцензованої діяльності з розподілу природного газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Згідно з п. 1.1 Типового договору розподілу природного газу, цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

В п. 2.1 Договору визначено, що оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

За умовами п. 2.3 Договору при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з п. 3.1 Договору споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду.

Відповідно до п. 5.4 Договору порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог договору.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Як передбачено в п. 6.2 Договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

За умовами п. 6.4 Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.8 Договору).

Пунктом 7.1 Договору передбачені обов`язки оператора ГРМ, зокрема, розміщувати на сайті чинні тарифи за послуги з розподілу природного газу та поточну редакцію тексту цього договору і Кодексу газорозподільних систем, а у разі внесення до цього договору в установленому законодавством порядку відповідних змін своєчасно їх публікувати в офіційних друкованих виданнях, які публікуються на території його ліцензованої діяльності (пп. 1 п. 7.1 Договору); забезпечити можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та передачу належних споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання споживачем вимог цього договору (пп. 2 п. 7.1 Договору); за письмовою вимогою споживача безкоштовно надати йому завірену письмову форму цього договору протягом десяти днів з дня надання оператору ГРМ такої вимоги (пп. 6. п. 7.1 Договору).

При цьому, оператор ГРМ має право отримувати від споживача оплату за цим договором (пп. 1 п. 7.2 Договору).

Споживач має право на отримання цілодобового доступу до газорозподільної системи та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з належним рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання ним вимог цього Договору та Кодексу газорозподільних систем (п.п. 1 п. 7.3 Договору).

Як визначено у пп. 1 п. 7.4 Договору, споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Пунктами 8.1 Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. п. 12.1, 12.3 Договору цей договір укладається на невизначений строк. Цей договір може бути розірваний за згодою сторін або за ініціативою споживача у порядку, визначеному законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, ані позивачем, ані відповідачем доказів розірвання Договору не надано.

На виконання умов Договору позивач за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 8811967,20 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами, а саме:

- актом прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 31.10.2019 на суму 271392,36 грн;

- актом прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 30.11.2019 на суму 1870226,70 грн;

- актом прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 31.12.2019 на суму 2143168,14 грн;

- актом 402/2 від 31.01.2020 на суму 1509060,00 грн;

- актом прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 29.02.2020 на суму 1509060,00 грн;

- актом прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 31.03.2020 на суму 1509060,00 грн.

Сторонами складено, підписано та скріплено відтисками печаток акти приймання-передачі послуг розподілу природного газу за період з жовтня 2019 року по березень 2019 року, в яких зазначено про надання позивачем (газорозподільним підприємством) відповідачу (замовнику) послуг з розподілу природного газу та прийняття їх замовником із зазначенням обсягів, зокрема:

- згідно акту приймання-передачі послуги з розподілу природного газу від 31.10.2019 за жовтень 2019 року в обсязі 432759,85 куб.м;

- згідно акту приймання-передачі послуги розподілу природного газу від 30.11.2019 за листопад 2019 року в обсязі 2982246,94 куб.м;

- згідно акту приймання-передачі послуги розподілу природного газу від 31.12.2019 за грудень 2019 року в обсязі 3417476,94 куб.м.;

- згідно акту приймання-передачі послуги розподілу природного газу від 31.01.2020 за січень 2020 року в обсязі 3895422,92 куб.м;

- згідно акту приймання-передачі послуги розподілу природного газу від 29.02.2020 за лютий 2020 року в обсязі 3526065,92 куб.м;

- згідно акту приймання-передачі послуги розподілу природного газу від 31.03.2020 за березень 2020 року в обсязі 2434506,92 куб.м.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги з розподілу природного газу за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 5510356,54 грн, 3% річних у розмірі 34236,77 грн, інфляційні втрати у розмір 13479,63 грн та пеню у розмірі 255683,95 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення: 1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; 3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); 4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); 5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу, визначені Кодексом газорозподільних систем, який затверджено постановою №2494 від 30.09.2015 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» розподіл природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким газорозподільне підприємство зобов`язується транспортувати природний газ, довірений йому замовником, газорозподільними мережами до пункту приймання-передачі газу та передати його споживачу, який відповідно до законодавства має право на одержання зазначеного газу, а замовник зобов`язується сплатити за доставку газу за встановленою в договорі платою.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 6.6 Договору встановлено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

З огляду на зазначене, відхиляється посилання відповідача на те, що у договорі не визначено конкретну дату розрахунку, оскільки підписавши 01.10.2016 заявку-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, який не є побутовим) відповідач погодився з умовами Типового договору, які є однаковим для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 та які відповідно змінюються Регулятором.

При цьому, посилання відповідача на редакцію умов типового договору розподілу природного газу №5-08 від 21.01.2016 є недоречними, оскільки у п. 12.2 означеного договору встановлено, що якщо в установленому порядку Регулятором (тобто - НКРЕКП) будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим Договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін. У разі незгоди споживача зі змінами він має право розірвати цей договір шляхом надсилання письмового повідомлення Оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього Договору зміни. Нерозірвання цього Договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду споживача з внесеними до цього Договору змінами.

Отже, в будь-якому випадку підлягає застосуванню редакція Типового договору, яка є діє чинною на час надання послуг з розподілу природного газу.

Таким чином, з урахуванням публічного договору розподілу природного газу, до якого відповідач приєднався шляхом звернення до позивача із заявою-приєднання до умов розподілу природного газу від 01.10.2016, відповідач повинен був сплати вартість наданих послуг з розподілу природного газу:

- за жовтень 2019 року згідно акту прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 31.10.2019 в строк до 11.11.2019 включно (з урахуванням того, що 10-й день (10.11.2019) припадає на неділю - вихідний день, кінцевий строк оплати переноситься на наступний перший робочий день);

- за листопад 2019 року згідно акту прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 30.11.2019 в строк до 10.12.2019 включно;

- за грудень 2019 року згідно акту прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 31.12.2019 в строк до 10.01.2020 включно;

- за січень 2020 року згідно акту 402/2 від 31.01.2020 в строк 10.02.2020 включно;

- за лютий 2020 року згідно акту прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 29.02.2020 в строк до 10.03.2020 включно;

- за березень 2020 року згідно акту прийому-передачі послуг з розподілу природного газу від 31.03.2020 в строк до 10.04.2020 включно.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, а саме у період з жовтня 2019 року по березень 2020 року згідно вищезазначених актів надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 8811967,20грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як зазначає позивач у позовні заяві, відповідач свої зобов`язання щодо здійснення повної та своєчасної оплати за отримані послуги виконав неналежним чином та не в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем станом на 01.04.2020 утворилась непогашена заборгованість у розмірі 5510356,54 грн.

При цьому, у судовому засіданні, яке відбулося 10.11.2020 представником відповідача було повідомлено про повне погашення основної заборгованості, а представник позивача зазначив, що відповідачем сплачена сума основного боргу у жовтні 2020 року та вказав, що заборгованість за спірний період погашена та здійснені поточні платежі за 2020 рік.

Враховуючи наведене, суд оголосив перерву в судовому засіданні 10.11.2020 для можливості сторонам підписати Акт звірки взаєморозрахунків за спірний період по основному боргу, задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи.

18.11.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи та стадії розгляду справи по суті, зокрема: акту звірки взаємних розрахунків станом на 11.11.2020 за підписом начальника Красноармійського управління по газопостанню та газифікації Белова В.Н. та директора Комунального підприємства «Покровськтепломережа» Гордієнко Д.В., акту звірки взаєморозрахунків від 18.11.2020 (дебіторська і кредиторська заборгованість з серпня 2019 року по липень 2020 року) за підписом Головного бухгалтера Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Панкової Г.Ф., банківських виписок та платіжних доручень про сплату відповідачем заборгованості.

При цьому, відповідачем до матеріалів справи також було долучено платіжні доручення про сплату та акт звірки взаємних розрахунків станом на 11.11.2020.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, як вбачається з доданих відповідачем до клопотання про долучення додаткових доказів документів, зокрема, платіжних доручень за період з 01.04.2020 по 27.04.2020 відповідачем сплачена частина суми заборгованості по договору у розмірі 374581,14 грн, яка не була врахована позивачем при складанні позовної заяви та розрахунку суми заборгованості.

Таким чином, на момент пред`явлення позивачем позову до суду 27.04.2020 (згідно поштової накладної) зобов`язання відповідача щодо сплати за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 374581,14 грн припинились, внаслідок чого, судом встановлено відсутність порушеного з боку відповідача права позивача на стягнення заборгованості за надані послуги на суму 374581,14 грн та, як наслідок, права на звернення до господарського суду з відповідними позовними вимогами, у зв`язку з чим позовні вимоги в сумі 374581,14 грн не підлягають задоволенню.

Отже, станом на 27.04.2020 (дату звернення позивачем з даним позовом до суду) заборгованість відповідача перед позивачем становила 5135775,40 грн (5510356,54 грн - 374581,14 грн).

В той же час, матеріалами справи (платіжними дорученнями, банківськими виписками та актом звірки взаємних розрахунків станом на 11.11.2020) та наданими поясненнями сторін у судовому засіданні 10.11.2020 підтверджується, що в ході розгляду справи відповідачем була повністю погашена заборгованість за спірний період.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 5135775,40 грн припинив своє існування після звернення позивача з цим позовом, то суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі у вказаній частині.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 34236,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 13479,63 грн та пеню у розмірі 255683,95 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що його вина у невиконанні зобов`язання зі сплати відсутня, оскільки оплати відбувались у відповідності до Порядку №217.

Пунктом 1 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 (далі - Порядок) визначено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що комісія на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації, зокрема позивач, на рахунок постачальника із спеціальними обов`язками (гарантованим постачальником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), на рахунок оператора розподільної системи - відповідачу, зазначений у договорі про розподіл природного газу на підставі даних, визначених пунктами 10 та 11 Порядку, затверджує реєстр нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, доводить його до відома уповноваженого банку та розміщує на офіційному вебсайті.

Таким чином, розрахунок нормативу перерахування коштів на рахунок відповідача здійснюється НКРЕКП відповідно до вимог Порядку.

Крім того, при встановленні тарифів на виробництво теплової енергії для підприємств, що здійснюють комбіноване виробництво електричної та теплової енергії, відповідно до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установ, затвердженою постановою НКРЕКП від 01.08.2017 №991 передбачено повне покриття економічно-обґрунтованих витрат для здійснення господарської діяльності підприємств, зокрема витрат на послуги з розподілу природного газу.

Отже, вказаним Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання і не обмежує відповідача у можливості виконати свої обов`язки з оплати за послуги з розподілу природного газу за договором, укладеним між сторонами, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних розрахунків зі спеціальним режимом використання, не ставить повноту та своєчасність виконання відповідачем договірних обов`язків з оплати на користь позивача, не скасовує і не обмежує відповідальність відповідача перед позивачем з оплати за надані послуги з розподілу природного газу, не змінює строків здійснення розрахунків за договором, що відповідно не виключає виникнення зобов`язань, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.

При цьому, суд зазначає, що враховуючи сезонність роботи енергетичного обладнання, відповідач як виробник та розподільник тепла, під час роботи в опалювальний період підприємства має можливість накопичувати грошові кошти для здійснення оплати за послуги з розподілу природного газу у міжопалювальний період.

Водночас, як було зазначено судом, у відзиві відповідач вказував на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» на нарахування та стягнення пені встановлено мораторій.

Суд зазначає, що вказаний нормативно-правовий акт не розповсюджує свою дію на правовідносини, що існують між позивачем та відповідачем за договором розподілу природного газу, враховуючи наступне.

Статтею 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 №85-VIII визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час проведення антитерористичної операції на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола суб`єктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Так, зокрема у ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» надано визначення наступних термінів:

- оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

- розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу;

- споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу;

- постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

У Розділі 1 Кодексу газорозподільної системи надано визначення термін, зокрема:

- договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;

- доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;

- замовник - фізична особа, або юридична особа, або фізична особа - підприємець, яка на підставі відповідного договору замовляє у оператора газорозподільної системи послугу з приєднання до газорозподільної системи та/або розподілу природного газу;

- споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу;

Як було встановлено судом, на підставі заяви-приєднання від 01.10.2016 Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» приєдналось до умов договору розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими), за умовами якого позивач (оператор ГРМ) зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Отже, враховуючи наведене, між сторонами склались відносини з розподілу природного газу, а не його постачання, і позивач у таких відносинах не є енергопостачальною компанією, у розумінні ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

В даних правовідносинах позивач є Оператором ГРМ, який переміщує природний газ газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, які отримують природний газ на підставі договору постачання.

Таким чином, між сторонами не виникло договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів та відповідно їх споживання, а тому дія зазначеного вище мораторію не розповсюджується на спірні правовідносини.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов`язання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за надані послуги з розподілу природного газу та не враховано, що у 2020 році 366 днів.

Крім того, при здійсненні розрахунку пені та 3% річних за надані послуги з розподілу природного газу за грудень 2019 року позивачем неправомірно невраховано проплати відповідача за період з 01.04.2020 по 21.04.2020 (кінцева дата нарахування визначена позивачем), а саме 01.04.2020 на суму 4885,98 грн, 02.04.2020 на суму 4597,62 грн, 03.04.2020 на суму 4841,36 грн, 06.04.2020 на суму 2686,57 грн, 07.04.2020 на суму 58,46 грн, 07.04.2020 на суму 3668,57 грн, 07.04.2020 на суму 20,10 грн, 08.04.2020 на суму 3153,01 грн, 09.04.2020 на суму 3660,37 грн, 10.04.2020 на суму 8027,47 грн, 10.04.2020 на суму 5599,85 грн, 13.04.2020 на суму 11539,05 грн, 13.04.2020 на суму 6808,71 грн, 13.04.2020 на суму 2,87 грн14.04.2020 на суму 302,82 грн, 14ю.04.2020 на суму 22184,13 грн, 15.04.2020 на суму 21050,00 грн, 15.04.2020 на суму 22854,75 грн, 16.04.2020 на суму 1625,22 грн, 16.04.2020 на суму 25254,05 грн, 16.04.2020 на суму 3354,48 грн, 17.04.2020 на суму 14,58 грн, 17.04.2020 на суму 54841,28 грн,21.04.2020 на суму 6835,64 грн, 21.04.2020 на суму 22659,51 грн.

З огляду на зазначене, вказані оплати повинні бути враховані в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з розподілу за грудень 2019 року та відповідно розрахунок 3% річних та пені проводитися на зменшену суму заборгованості, а саме:

- за період з 01.04.2020 по 01.04.2020 на суму 978290,56 грн;

- за період з 02.04.2020 по 02.04.2020 на суму 973692,94 грн;

- за період з 03.04.2020 по 05.04.2020 на суму 968851,58 грн;

- за період з 06.04.2020 по 06.04.2020 на суму 966165,01 грн;

- за період з 07.04.2020 по 07.04.2020 на суму 962417,88 грн;

- за період з 08.04.2020 по 08.04.2020 на суму 959264,87 грн;

- за період з 09.04.2020 по 09.04.2020 на суму 955604,50 грн;

- за період з 10.04.2020 по 12.04.2020 на суму 941977,18 грн;

- за період з 13.04.2020 по 13.04.2020 на суму 923626,55 грн;

- за період з 14.04.2020 по 14.04.2020 на суму 901139,60 грн;

- за період з 15.04.2020 по 15.04.2020 на суму 857234,85 грн;

- за період з 16.04.2020 по 16.04.2020 на суму 827001,10 грн;

- за період з 17.04.2020 по 20.04.2020 на суму 772145,24 грн;

- за період з 21.04.2020 по 21.04.2020 на суму 742650,09 грн.

За здійсненим судом перерахунком з урахуванням вищенаведеного розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 248913,26 грн, а розмір 3% річних - 33458,41 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені та 3% річних задоволенню не підлягають, у зв`язку їх з безпідставністю.

Разом з тим, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, судом встановлено, що розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, а тому підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, на підставі ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України.

04.06.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%, у зв`язку з скрутним фінансовим становищем підприємства відповідача.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки і господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Судом встановлено, що відповідач просить зменшити розмір пені, посилаючись на те, що підприємство перебуває у скрутному фінансову становищі, зазначає, що підприємство здійснює постачання теплової енергії тільки в опалювальний період, у зв`язку з чим не завжди має можливість провести своєчасну оплату своїх зобов`язань. При цьому, відповідач вказує на специфіку діяльності останнього, функціонування в складних економічних умовах, обумовлених жорсткими державним регулюванням тарифно-цінової політики, відсутність у наявності обігових коштів та неотримання від споживачів теплової енергії коштів враховуючи запровадження по всій території України карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Твердження відповідача, що підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) на 31.03.2020, звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року, довідкою №08/016 від 29.05.2020, інформацією відповідача про дебіторську заборгованість на 01.05.2020, інформацією щодо заборгованості з різниці між фактичними витратами та тарифами на теплову енергію, послуги централізованого опалення, постачання гарячої води для населення станом на 01.05.2020, інформацією щодо заборгованості з різниці між фактичними витратами та тарифами та теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води для бюджетних установ станом на 01.05.2020.

Так, згідно балансу на 31.03.2020 дебіторська заборгованість складає - 118227 тис. грн, кредиторська - 315920 тис.грн, а згідно звіту про фінансові результатами за І квартал 2020 року збитки складають - 37904 тис.грн.

Досліджуючи ступінь виконання зобов`язання боржником, судом враховано, що під час розгляду справи в суді основний борг був сплачений відповідачем в добровільному порядку у повному обсязі.

При цьому, Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» є виконавцем централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води, його основним видом діяльності є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідно до статуту Комунального підприємства «Покровськтепломережа» метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використання нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), щодо забезпечення (постачання) теплової енергії, пари та гарячої води на платній основі підприємствам, установам, організаціям, приватним підприємцям та іншим суб`єктам підприємницької діяльності і населенню; задоволення потреб ринку, забезпечення економічних та соціальних інтересів трудового колективу підприємства за рахунок отриманого прибутку.

Суд зазначає, що зменшення розміру пені на 100% фактично нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги, та може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Зважаючи на факт виконання відповідачем основного зобов`язання щодо сплати вартості за послуги з розподілу природного газу, скрутний фінансовий стан останнього, специфіку його господарської діяльності, а також необхідність врахування інтересів позивача, суд вважає, що справедливо буде зменшити заявлену до стягнення пеню на 50% до 124456,63 грн, що відповідає меті існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання і не призводить до порушення балансу інтересів сторін.

Розглядаючи клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних та інфляційних втрат на 100%, суд враховує те, що 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України, а входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника у вигляді відшкодування кредитору матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання плати (компенсації) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові.

З огляду на та що, приписи ст. 551 Цивільного кодексу України передбачають можливість зменшення судом лише неустойки, клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних та інфляційних втрат на 100% задоволенню підлягає.

Крім того, відповідачем подано заяву про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців, рівними частинами, починаючи з дати набрання законної сили рішенням. Вказана заява відповідачем обґрунтована тим, що на даний час підприємство перебуває у скрутному матеріальному стані, здійснення постачання теплової енергії тільки в опалювальний період. При цьому, відповідач зазначає, що ним вчиняються заходи щодо стягнення наявної заборгованості зі споживачів. Відповідач зазначає, що рішенням Господарського суду Донецької області від 24.12.2019 по справі №905/1123/19 за позовом Комунального підприємства «Покровськтепломережа» до відділу освіти Покровської міської ради Донецької області стягнуто суму боргу 4490801,93 грн. Разом з тим, позивач вважає, що винесення постанови про накладання арешту на рахунки та майно, а також у разі одномоментного стягнення коштів діяльність підприємства опиниться під загрозою зупинення, що призведе до кризової ситуації у соціальній сфері міста, особливо в період опалювального сезону. При цьому, відповідач наголосив на включення його до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, укладення договорів про реструктуризацію заборгованості з ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». У вказаній заяві відповідач зазначив, що подолання важкої фінансової ситуації, яка склалась на підприємстві, планується шляхом погашення боргу за рахунок надходження оплати за послуги з теплопостачання від боржників.

Позивач проти вказаної заяви заперечив, оскільки вважає її необґрунтованою та безпідставною. На думку позивача, вказані відповідачем обставини не мають характеру виняткових та таких, що можуть бути підставою для надання розстрочення виконання рішення суду. Позивач вважає, що результати фінансової діяльності, наявність кредиторської заборгованості та заборгованості перед іншими контрагентами, а також тяжке матеріальне становище, стали наслідком власної підприємницької діяльності, яку відповідач здійснює на свій ризик. Крім того, позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів неможливості виконання рішення суду, зокрема, відсутність майна, на яке можливо було б звернути стягнення, доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності. При цьому, позивач зазначає що посилання відповідача на запроваджений на території України карантин є недоречним, оскільки обставини форс-мажору, в тому числі карантин, автоматично не звільняє від відповідальності. Разом з цим, позивач вважає, що розстрочка виконання рішення суду вплине на фінансовий стан позивача, а саме з початку утворення заборгованості у відповідача, позивач почав втрачати кошти.

Так, відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від 29.06.2004 заява №56849/00, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України»).

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст.1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Частино 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Суд зазначає, що підставою для розстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд зазначає, що обов`язок з доведення наявності обставин, які є підставами для розстрочення/відстрочення виконання рішення суду, покладається на заявника.

Отже, виходячи із наведеного вище, в основу судового рішення про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.

При цьому, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналіз процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання розстрочення виконання рішення суду вказує, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення з об`єктивними, непереборними виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

В той же час, заявником, в порушення ст.ст. 74, 331 Господарського процесуального кодексу України не наведено об`єктивних, непереборних, виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідачем не доведено наявної загрози банкрутства, тяжкого майнового стану, а саме не надано доказів відсутності коштів на банківських рахунках відповідача і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Також суд зазначає, що твердження відповідача про вплив пандемії коронавірусу та впроваджений Кабінетом Міністрів України режим карантину на господарську діяльність боржника вважає суб`єктивним, таким, що не відповідає дійсності, оскільки постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (зі змінами) не заборонено діяльність ні Комунального підприємства «Покровськтепломережа», ні Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».

Крім того, судом частково задоволені позовні вимоги позивача та зменшено розмір пені на 50%.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 44 Господарського кодексу України принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі №910/15430/16, від 27.04.2018 у справі №910/313/17 та від 02.05.2018 у справі №910/3816/16.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, які є підставами для розстрочення виконання рішення у даній справі, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, рівними частинами, починаючи з дати набрання законної сили рішення.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшення судом розміру пені).

Крім того, судовий збір в частині закриття провадження у справі підлягає покладенню на відповідача, враховуючи що заборгованість в сумі 5135775,40 грн була сплачена останнім після звернення позивача з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Покровськтепломережа» (85300, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Захисників України, 4А, ідентифікаційний код 32213475) на користь Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, 1, ідентифікаційний код 03361075) 3% річних у розмірі 33458 (тридцять три тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн 41 коп., інфляційні втрати у розмір 13479 (тринадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн 63 коп., пеню у розмірі 124456 (сто двадцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят шість) грн 63 коп. та судовий збір у розмірі 81474 (вісімдесят одна тисяча чотириста сімдесят чотири) грн 40 коп.

3. Провадження у справі №905/817/20 в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 5135775,40 грн закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» та п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.11.2020

Суддя М.В. Хабарова