ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа№ 910/11866/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Чорногуза М.Г.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Нагулко А.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС-АГРО" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 (повний текст складено 17.08.2020) про повернення позовної заяви

у справі № 910/11866/20 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС-АГРО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВІТ АГРО"

про стягнення 4 002 889,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 у справі №910/11866/20 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС-АГРО" та додані до неї матеріали повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала вмотивована тим, що сумісний розгляд заявлених позовних вимог суттєво утруднить вирішення спору, що в свою чергу виключає можливість їх спільного розгляду в одному судовому провадженні.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач 21.08.2020 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права.

Апелянт, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 13.09.2020 у справі №905/909/19, від 23.10.2013 у справі №902/434/19 вказує, що заявлені позовні вимоги є однорідними та не підпадають під заборони, визначені у ч.ч. 4, 5 ст. 173 ГПК України, оскільки позовні вимоги обґрунтовані тим, що в рамках Генерального дистриб`юторського договору були укладені договори поставки (рахунки договори) та нарахована дистриб`юторська знижка, при цьому розглядати окремо заявлені позовні вимоги не є доцільним з огляду на те, що фактичне виконання умов договорів поставки (рахунків - договорів) випливає з Генерального дистриб`юторського договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 у справі №910/11866/20 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення позовної заяви у справі (п.6 ч.1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС-АГРО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВІТ АГРО" про стягнення заборгованості у розмірі 4 002 889, 42 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивачем на виконання вимог п. 1.5 Генерального дистриб`юторського договору №21-Д-18 від 24.10.2017, яким передбачено, що обов`язковою умовою для отримання знижок та бонусів в сезоні 2018 року є підписання договорів поставки, було укладено договори поставки №147-К-18 від 15.03.2018, №67-П-18 від 30.11.2017 та рахунки - договори №5031 від 15.11.2017, №5116 від 27.11.2017, №5237 від 13.12.2017, №5296 від 19.12.2017, №55 від 18.01.2018, №ЦБ-327 від 05.03.2018, №ЦБ-580 від 21.03.2018, №ЦБ-822 від 30.03.2018, №ЦБ-998 від 05.04.2018, №ЦБ-2138 від 04.05.2018, №ЦБ-3049 від 25.05.2018.

Фактично позов обґрунтований тим, що в рамках Генерального дистриб`юторського договору №21-Д-18 від 24.10.2017 були укладені вище зазначені договори поставки та нарахована дистриб`юторська знижка.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 у справі №910/11866/20 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС-АГРО" та додані до неї матеріали повернуто заявнику без розгляду на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, місцевий господарський суд дійшов висновку, що сумісний розгляд заявлених позовних вимог суттєво утруднить вирішення спору, що в свою чергу виключає можливість їх спільного розгляду в одному судовому провадженні, оскільки при вирішенні даного спору підлягають встановленню обставини щодо наявності підстав для отримання знижки по кожному додатку до договору та по рахункам-договорам та відповідно підстав її стягнення, необхідним є з`ясування чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами вимоги, що виникли, судом має бути надана правова оцінка генеральному дистриб`юторському договору з точки зору правової природи укладених на його виконання договорів поставки, настання строку виконання зобов`язання з надання знижки, і в свою чергу при вирішенні вимог, що виникли суд має надати оцінку договірним відносинам сторін, встановити обставини наявності порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині надання знижки по 127 додаткам до договору поставки № 147-К-18 від 15.03.2018, 20 додаткам до договору поставки № 67-П-18 від 30.11.2017 та рахункам-договорам № 5031 від 15.11.2017, № 5116 від 27.11.2017, № 5237 від 13.12.2017, 5296 від 19.12.2017, № 55 від 18.01.2018, № ЦБ-327 від 05.03.2018, № ЦБ-580 від 21.03.2018, № ЦБ-822 від 30.03.2018, № ЦБ-998 від 05.04.2018, №ЦБ-2138 від 04.05.2018 та № ЦБ-3049 від 25.05.2018.

Судом встановлено, що з прохальної частини позовної заяви № 381 від 05.08.2020 вбачається, що ТОВ "ІНКРІС-АГРО" просить стягнути з відповідача на підставі генерального дистриб`юторського договору № 21-Д-18 від 24.10.2017 суму боргу у розмірі 4 002 889, 42 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на п. 1.5. генерального дистриб`юторського договору № 21-Д-18 від 24.10.2017, яким передбачено, що обов`язковою умовою для отримання знижок та бонусів в сезоні 2018 року являється підписання договору (ів) поставки (з плановими обсягами).

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви ТОВ "ІНКРІС-АГРО" на виконання п. 1.5. генерального дистриб`юторського договору № 21-Д-18 від 24.10.2017 було укладено договір поставки № 147-К-18 від 15.03.2018, договір поставки № 67-П-18 від 30.11.2017 та, як зазначає позивач, рахунки-договори № 5031 від 15.11.2017, № 5116 від 27.11.2017, № 5237 від 13.12.2017, 5296 від 19.12.2017, № 55 від 18.01.2018, № ЦБ-327 від 05.03.2018, № ЦБ-580 від 21.03.2018, № ЦБ-822 від 30.03.2018, № ЦБ-998 від 05.04.2018, № ЦБ-2138 від 04.05.2018 та № ЦБ-3049 від 25.05.2018.

Крім того, відповідно до змісту позовної заяви, загальний відсоток знижок розрахований позивачем окремо під кожен рахунок-договір або додаток до договорів поставки в залежності від дати оплати та товару. Знижка, на яку претендує позивач на товари Гліфовіт, Хортус, Селефіт, Гулівер, Хлормекват-хлорид, Хлорпірівіт-агро, Варяг, Флагман, Десикант, як вказує позивач, становить 18%.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, сума знижок по кожному окремому рахунку-договору або додатку до договору поставки по яким проведений повний розрахунок становить 4 002 889, 42 грн.

При цьому, місцевий господарський суд звертає увагу, що договір поставки № 147-К-18 від 15.03.2018 має 127 додатків, а договір поставки №67-П-18 від 30.11.2017 містить 20 додатків, в той же час додані до позовної заяви первинні документи, а саме видаткові накладні містять посилання саме на договори поставки № 5031 від 15.11.2017, № 5116 від 27.11.2017, № 5237 від 13.12.2017, 5296 від 19.12.2017, № 55 від 18.01.2018, № ЦБ-327 від 05.03.2018, № ЦБ-580 від 21.03.2018, № ЦБ-822 від 30.03.2018, № ЦБ-998 від 05.04.2018, №ЦБ-2138 від 04.05.2018 та № ЦБ-3049 від 25.05.2018, а не на рахунки-договори, як зазначає позивач.

За висновками суду, хоч позивач і зазначає у позовній заяві, що сума знижок у розмірі 4 002 889, 42 грн. стягується на підставі генерального дистриб`юторського договору № 21-Д-18 від 24.10.2017, проте сам розмір знижок розрахований позивачем на підставі 127 додатків до договору поставки № 147-К-18 від 15.03.2018, 20 додатків до договору поставки № 67-П-18 від 30.11.2017 та рахунків-договорів № 5031 від 15.11.2017, № 5116 від 27.11.2017, № 5237 від 13.12.2017, 5296 від 19.12.2017, № 55 від 18.01.2018, № ЦБ-327 від 05.03.2018, № ЦБ-580 від 21.03.2018, № ЦБ-822 від 30.03.2018, № ЦБ-998 від 05.04.2018, № ЦБ-2138 від 04.05.2018 та № ЦБ-3049 від 25.05.2018.

Однак колегія суддів вважає висновки місцевого господарського суду про необхідність повернення позовної заяви помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 173 цього Кодексу).

За змістом частини 1 статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, у зазначеній нормі процесуального права визначено право позивача об`єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що сумісний розгляд заявлених позовних вимог суттєво утруднить вирішення спору, що в свою чергу виключає можливість їх спільного розгляду в одному судовому провадженні.

Колегія суддів вважає, що при визначенні наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі суд має враховувати принцип процесуальної економії. Такий принцип господарського судочинства передбачає, що господарський суд, учасники судового процесу економно та ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків.

Оскільки позивач у справі заявив тільки одну вимогу, яка випливає із правовідносин генерального дистриб`юторського договору № 21-Д-18 від 24.10.2017, а те, що суд має надати оцінку договірним відносинам сторін, встановити обставини наявності порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині надання знижки по 127 додаткам до договору поставки № 147-К-18 від 15.03.2018, 20 додаткам до договору поставки № 67-П-18 від 30.11.2017 та рахункам-договорам № 5031 від 15.11.2017, № 5116 від 27.11.2017, № 5237 від 13.12.2017, 5296 від 19.12.2017, № 55 від 18.01.2018, № ЦБ-327 від 05.03.2018, № ЦБ-580 від 21.03.2018, № ЦБ-822 від 30.03.2018, № ЦБ-998 від 05.04.2018, №ЦБ-2138 від 04.05.2018 та № ЦБ-3049 від 25.05.2018, не є підставою для повернення позову без розгляду.

Отже, суд першої інстанції безпідставно, всупереч вимогам ст.ст. 173, 174 ГПК України повернув позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

За замістом частини 1 статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині 1 статті 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах 4, 5 вказаної статті.

Саме встановлення господарським судом наведених вище обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

У той же час аналіз пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи частини 6 статті 173 ГПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.

Проте у будь-якому випадку коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах 4, 5 статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №902/434/19.

З огляду на викладене, висновки місцевого господарського суду щодо порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог є помилковими та суперечать вимогам чинного законодавства.

Доводи апелянта знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не можуть бути відхилені з підстав, викладених у відзиві ТОВ "УКРАВІТ АГРО" на апеляційну скаргу ТОВ "ІНКРІС-АГРО".

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що було зроблено скаржником та не спростовано відповідачем.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає необґрунтованими з вищевикладених підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС-АГРО" з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 про повернення позовної заяви у справі №910/11866/20 підлягає скасуванню з передачею справи до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Як зазначено у підпункті 4.4 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Відповідно до статті 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 про повернення позовної заяви у справі №910/11866/20, а матеріали справи направлено до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, остаточний розподіл судових витрат в даному випадку відбудеться за наслідками розгляду справи по суті та постановленні судом рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС-АГРО" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 про повернення позовної заяви у справі №910/11866/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 про повернення позовної заяви у справі №910/11866/20 скасувати.

3. Справу №910/11866/20 направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді М.Г. Чорногуз

А.І. Тищенко