УХВАЛА

м. Київ

25.11.2020Справа № 910/18270/20

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2"

про забезпечення позову

у справі № 910/18270/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2"

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про розірвання договору

Без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про розірвання договору.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити відповідачу здійснювати нарахування та списання з особового рахунку позивача штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) до набрання рішенням законної сили у цій справі.

Заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову мотивована наступними обставинами.

Так, 17.03.2020 між ТОВ "Укртранслогістика-2" та AT "Укрзалізниця" було укладено шляхом приєднання до умов публічного договору на підставі заяви про приєднання № 41515562/2020-001 Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом за умовами, якого встановлено ставку плати за використання вагонів перевізника по території України в розмірі 1136,00 грн. без ПДВ за один вагон зерновоз на добу.

Предметом даного договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Починаючи з квітня 2020 року AT "Укрзалізниця" запровадила додаткову угоду про перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника до Договору про надання послуг та розпочинає прийом замовлення щодо отримання даних послуг, яка в подальшому трансформувалась в Додаток 1-8 до Договору.

Доказом підписання додаткової угоди, яка в актуальній редакції Договору стала додатком 1-8, є повідомлення про погодження замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами.

Так, у період з червня по серпень 2020 року філія AT "Укрзалізниця" - "Центр транспортної логістики" розподілила 9996 вагоновідправок згідно з умовами надання послуги: перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (Додаток 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом).

03.08.2020 AT "Укрзалізниця" розглянуто та погоджено замовлення ТОВ "Укртранслогістика-2" на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 31.07.2020 № 41515562/2020-00011, відповідно до якого, ТОВ "Укртранслогістика-2" надано рухомий склад - зерновози, в кількості 495, на період - 08.2020 - 07.2021, ставка плати за користування вагону Перевізника - 584,00 грн.

27.08.2020 AT "Укрзалізниця" розглянуто та погоджено замовлення ТОВ "Укртранслогістика-2" на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 21.08.2020 № 41515562/2020-00016. Відповідно до якого, ТОВ "Укртранслогістика-2" надано рухомий склад - зерновози, в кількості 1626, на період - 09.2020 - 08.2021, ставка плати за користування вагону Перевізника - 584,00 грн.

На момент подання замовлень клієнтами на отримання даної послуги стандартна ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника становила 1136,00 грн./доба без ПДВ. При цьому, ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника згідно послуги перевезення з узгодженими строками та обсягам становила: 12 місяців - 584 грн. без ПДВ, 11 місяців - 617 грн. без ПДВ, 10 місяців - 649 грн. без ПДВ, 9 місяців - 682 без ПДВ.

Такі умови давали можливість Позивачу, як клієнту за Договором, взяти на себе зобов`язання по здійсненню замовленої кількості відправлень щомісяця, протягом року та виконувати їх.

04.09.2020 року на офіційному сайті AT "Укрзалізниці" оприлюднено нову редакцію Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом. Такі зміни вступили в дію в частині зменшення ставок плати з 05.09.2020 року, а в частині збільшення ставок плати та коефіцієнтів з 21.09.2020 року.

Змінами в Договір затверджено:

1) новий розмір таких ставок плати за використання власних вагонів Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території' України та за межами України (таблиця 1 додатку 1-2 до Договору).

Зокрема для зерновозів встановлено наступні ставки:

з 05.09.2020 - 800,00 грн. за одиницю без ПДВ;

з 06.10.2020 - 900,00 грн. за одиницю без ПДВ;

з 05.11.2020 - 1000,00 грн. за одиницю, без ПДВ.

19.10.2020 року на офіційному сайті AT "Укрзалізниці" відбулась чергова зміна стандартної ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, а саме:

у період з 20.10.2020 по 18.11.2020 - 650, 00 грн./доба без ПДВ;

у період з 19.11.2020 по 31.12.2020р - 800, 00 грн./доба без ПДВ;

Перегляд ставки на перевезення вантажу за довгостроковими контрактами з узгодженими строками та обсягами не відбувся.

Вказані зміни в тарифах, а також профіцит рухомого складу абсолютно нівелюють переваги послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами і роблять її повністю збитковою. Фактично ТОВ "Укртранслогістика-2" взяло на себе зобов`язання з відправки вантажу у вагонах Перевізника, не отримуючи той розмір різниці між стандартною ставкою та ставкою за довгостроковими контрактами.

Зазначені вище рішення AT "Укрзалізниці" щодо зміни ставки плати за використання вагону-зерновозу призвели до фактичного взяття ТОВ «Укртранслогістика-2» збиткових довгострокових зобов`язань з виконання планів перевезення за відсутності можливості внесення змін в умови додаткової угоди та одностороннє застосування штрафних санкцій AT "Укрзалізниця" за порушення умов додаткової угоди до Позивача за обставин неможливості її виконання.

При цьому, така свідома зміна ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника здійснена 04.09.2020 р., тобто, вже після того, як Позивач та більшість компаній замовили довгострокові вагони на зовсім інших цінових умовах.

Зокрема, пунктом 7.2. Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом передбачено, що Замовник, у разі невиконання погодженого Замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих Перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому Замовленні щомісячно, сплачує неустойку.

Заявник зазначив, що не мав можливості здійснити відправлення за умов нових ставок.

Зазначені дії призвели до того, що у вересні 2020 з особового рахунку ТОВ «Укртранслогістика-2» в односторонньому порядку AT "Укрзалізниця" списала неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами в розмірі 8 278 200,00 грн.

У жовтні 2020 року з особового рахунку ТОВ «Укртранслогістика-2» в односторонньому порядку AT "Укрзалізниця" списала неустойку в розмірі 7 615 944,00 грн.

Крім того, з 01.10.2020 р. AT "Укрзалізниця" змінено тариф нарахування плати за користування вагонів на під`їзних коліях при виконанні вантажних операцій, що призвело до відмови вантажоодержувачами від приймання вагонів та погодження планів.

В свою чергу, відмова вантажоодержувачів від приймання вагонів та погодження планів призвело до неможливості виконання Позивачем своїх зобов`язань за господарськими договорами.

Зміна тарифної політики AT "Укрзалізниця", шляхом встановлення нових ставок плати за використання вагонів, що мало місце після укладення сторонами додаткової угоди, зумовила виникнення обставин, за яких подальше виконання додаткової угоди порушує для ТОВ «Укртранслогістика-2» співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні додаткової угоди.

Такі дії АТ «Укрзалізниця» є порушенням конкурентного законодавства, Статуту залізниць України, Правил перевезень та є істотним порушенням умов вже укладених відповідачем договорів.

Заявник зазначив, що звертався із відповідними листами та пропозиціями до відповідача щодо вирішення даної ситуації, проте останній відмовив у її вирішенні в позасудовому порядку.

Отже, наслідком неправомірних дій відповідача в частині формування тарифної політики стане і подальше нарахування та списання з ТОВ «Укртранслогістика-2» неустойки за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами, зокрема, у листопаді 2020 року з позивача знову може бути списана в односторонньому порядку неустойка в приблизному розрахунку 4 349 632,00 грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранслогістика-2» про забезпечення позову та проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 73, 74, 76-79. ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

А також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18 зазначила, що оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення якого не вимагається примусове виконання, то в цьому випадку мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Виконання рішення немайнового характеру ставиться в залежність виключно від виконання боржником певного ряду дій.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зазначеним у заяві позивача, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

В даному випадку суд вважає, що є необхідність застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу проводити списання коштів з особового рахунку позивача, оскільки вважає, що саме цей захід забезпечення позову є розумним та адекватним відносно заявленого позову.

Суд встановив збалансованість інтересів сторін шляхом накладення заборони на списання коштів з особового рахунку позивача, в тому, що відповідач зможе стягнути заборгованість за нарахуваннями штрафних санкцій після винесення рішення по справі, у разі відмови в задоволенні позову, а позивач, в свою чергу, не буде позбавлений коштів в господарській діяльності на період розгляду справи.

Також суд звертає увагу, що кошти, що стягуються з позивача є штрафними санкціями, а не сумою за договором та списуються автоматично, тому заборона списувати штрафні санкції не зашкодить господарській діяльності відповідача.

Суд також встановив, що вказаний захід забезпечення позову має зв`язок з предметом пред`явленого позову, оскільки штрафні санкції нараховувались за тарифами, що були прописані в додатку 1-8 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, розірвання якого і є предметом спору.

Невжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу проводити списання штрафних санкцій з особового рахунку позивача за умовами Додатку 1-8 до Договору може утруднити виконання рішення по справі, оскільки майновий стан позивача може суттєво погіршитись за період розгляду справи, а тому може вже і не бути необхідності у виконанні рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Також суд зазначає, що при списанні штрафних санкцій з особового рахунку позивача, у разі задоволення позовних вимог, у позивача може виникнути необхідність у додатковому судовому захисті своїх прав для повернення списаних коштів.

Стосовно заборони відповідачу здійснювати нарахування штрафних санкцій, суд зазначає, що даний захід забезпечення позову не є адекватним, оскільки відповідно до п. пунктом 7.2. Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом передбачено нарахування неустойки і відповідач вправі здійснювати розрахунки в рамках своєї господарської діяльності одноособово.

За таких обставин, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, оскільки, заявником надано суду належні та допустимі доказів на підтвердження наявності обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Відповідно частині 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст. 136-138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмежено відповідальністю "Укртранслогістика-2" про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити Акціонерному товариству "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) здійснювати списання з особового рахунку № НОМЕР_1 Товариства з обмежено відповідальністю "Укртранслогістика-2" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 3, офіс 815; ) штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня), нарахованих за невиконання Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між Акціонерним товариством "Українська залізниця" і Товариством з обмежено відповідальністю "Укртранслогістика-2".

3. В іншій частині заяви відмовити.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 3, офіс 815; ).

Боржник: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ).

4. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 25.11.2020, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 25.11.2023.

5. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа.

6. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Артем Ігорович Привалов