ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2020 р. Справа№ 910/547/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 02.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 (повний текст рішення суду складено 06.08.2020)

у справі №910/547/20 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 5639519,79 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення надлишково сплачених коштів у розмірі 5 639 519,79 грн за договором про надання послуг з випробування дослідних об`єктів № Л/В-18530п/НЮ від 22.11.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання по поверненню надлишково сплачених грошових коштів на рахунок позивача за його вимогою. У зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованості у сумі 5 639 519,79 грн.

Разом з цим, у позові позивачем було заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" 5 639 519,79 грн основної заборгованості, судових витрат в розмірі 24 002,19 грн та судовий збір в розмірі 84 592,80 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, які свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

Крім того, задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, місцевий господарський суд зазначив про наявність в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу та відсутність доведення відповідачем неспівмірності таких витрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/547/20 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ТОВ "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" судових витрат (витрат на правову допомогу) у розмірі 24002,19 грн скасувати. У цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог про стягнення 24002,19 грн витрат на правову допомогу відмовити.

У тексті апеляційної скарги звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/547/20.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу неповно з`ясовано співмірність заявлених таких витрат зі складністю справи та обсягом фактичного виконання адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Зокрема відповідач посилається на те, що у матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі адвокатських послуг на підтвердження факту надання адвокатом позивачу таких послуг.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що відповідачем не надано доказів про сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги.

Разом з цим, позивач вважає, що доводи викладені у апеляційній скарзі є безпідставними та такими, які не підлягають задоволенню, так як на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу місцевому господарському суду було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що насамперед передбачено п. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Також на підтвердження вищезгаданих понесених витрат позивачем було надано до суду першої інстанції копії наступних документів:

- договір про надання правової допомоги від 19.12.2019;

- додаткова угода від 27.12.2019 до договору про надання правової допомоги від 19.12.2019;

- видатковий касовий ордер №12 від 27.12.2019;

- довіреність від 14.02.2020 на ім`я Василенко Л.М. щодо представництва інтересів позивача у суді;

- свідоцтво адвоката Василенко Л.М.

- посадочні документи на підтвердження понесених адвокатом транспортних витрат

Крім цього, позивач наголошує на тому, що акт про надання правової допомоги до суду першої інстанції не надався, так як у відповідності до умов договору про надання правової допомоги від 19.12.2019, даний акт оформлюється після надання адвокатом послуг у повному обсязі, тобто акт було оформлено після ухвалення оскаржуваного рішення.

Короткий зміст відповіді на відзив на апеляційну скаргу та узагальнення її доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що витрати на правову допомогу входять до складу судових витрат у справі, тому судовий збір при подачі апеляційної скарги на рішення в частині таких витрат не підлягає оплаті.

Також у відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач повністю підтримує правову позицію викладену ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., судді Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

19.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/547/20, в якій відповідач зазначив, що повний текст оскаржуваного рішення був надісланий судом першої інстанції 08.08.2020, вручений адресату 11.08.2020, та був зареєстрований у вхідній кореспонденції 12.08.2020. За таких обставин, апеляційна скарга подана 28.08.2020 протягом 20 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/547/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/547/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/547/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 02.12.2020.

01.12.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання від 24..11.2020 №НЮ-5735 про забезпечення проведення судового засідання призначеного на 02.12.2020 в режимі відео конференції за участю відповідача. Також у заяві відповідачем зазначено, що у разі неможливості розгляду справи 02.12.2020 у режимі відеоконференції, відповідач просить суд розгляд справи відкласти на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 відхилено клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, у зв`язку з пропущеним строк на подання даного клопотання до суду відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання 02.12.2020 з`явився представник позивача, який підтримав правову позиції щодо апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання відповідача від 24.11.2020 №НЮ-5735 в частині відкладення розгляду справи на іншу дату, судова колегія дійшла наступних висновків.

Вказане клопотання вмотивоване веденням Кабінетом міністрів України на всій території карантину.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Однією з таких підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, визначено першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час та місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем у клопотанні, обставини не можуть бути належною підставою для відкладення розгляду справи, з урахуванням того, що представник відповідача про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь останнього у судовому засіданні судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась. Також заявником не наведено суду апеляційної інстанції обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

За таких підстав, зазначені у клопотанні відповідача від 24.11.2020 №НЮ-5735, причини неявки його представника, судова колегія не вважає поважними, оскільки саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.

Такої ж правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.05.2020 у справі № 908/2323/19 та у справі №911/1634/19.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнала можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення надлишково сплачених коштів у розмірі 5 639 519,79 грн за договором про надання послуг з випробування дослідних об`єктів № Л/В-18530п/НЮ від 22.11.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" 5 639 519,79 грн основної заборгованості, судових витрат в розмірі 24 002,19 грн та судовий збір в розмірі 84 592,80 грн.

В межах розгляду справи позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 002,19 грн.

Колегія суддів відзначає, що згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами частин 1 та 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторони у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; (ч. 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Отже, враховуючи наведені положення чинного законодавства, а також позицію Верховного Суду, є очевидним висновок про те, що поряд з необхідністю встановлення судом співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу по відношенню до позовних вимог, зменшення таких витрат не може відбуватися з ініціативи суду, а виключно на підставі заяви чи клопотання сторони, яка не згодна з заявленим до стягнення розміром витрат на професійну правничу допомогу, що кореспондується із принципами змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, закріплених у статтях 13 та 14 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просив суд першої інстанції стягнути на свою користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 002,19 грн.

На підтвердження понесених витрат позивач надав договір про надання правової допомоги від 19.12.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" та адвокатом Василенко Л.М., додаткову угоду №2 від 27.12.2019 до договору про надання правової допомоги від 19.12.2019, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 12 000,00 грн, видатковий касовий ордер від 27.12.2019 на суму 12 000,00 грн, посадочні документи, детальний опис виконання адвокатом робіту загальному розмірі 24 002,19 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач надав місцевому господарському суду докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 002,19 грн.

Враховуючи суму позовних вимог (5 639 519,79 грн), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про співмірність заявленої вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із розміром стягнутої суми заборгованості.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач в порушення ч. 1 ст. 74, ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не довів неспівмірності витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що судове рішення місцевого суду в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інші доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду.

Щодо доводів позивача у відзиві на апеляційну скаргу, судова колегія звертає увагу на те, що судовий збір не сплачується при оскарженні судового рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат, оскільки ці питання не пов`язані з вимогами позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.11.2020 у справі №910/3233/18.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу з додержанням норм процесуального права та матеріального права.

Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав колегією суддів також не встановлено.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/547/20 - без змін.

Матеріали справи №910/547/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.12.2020.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна