ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3399/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Енергостандарт"
до Комунального підприємства "Харківводоканал"
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Шох К.А.

відповідача - Колєснікова Р.В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОСТАНДАРТ" з позовом до Комунального підприємства "ХАРКІВВОДОКАНАЛ" та просить суд:

1. Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал», , адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Мегабанк» м. Харкова, МФО 351629 (IBAN рахунок невідомий), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ЕНЕРГОСТАНДАРТ», , адреса: 61070, м. Харків, вул. Шевченка, 327, р/р НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805, інфляційні втрати у розмірі 18 870,85 грн та 3 % за користування - 24 542,75 грн;

2. Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал», , адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Мегабанк» м. Харкова, МФО 351629 (IBAN рахунок невідомий), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ЕНЕРГОСТАНДАРТ», , адреса: 61070, м. Харків, вул. Шевченка, 327. р/р НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві. МФО 380805, судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що Господарським судом Харківської області ухвалено рішення від 22 червня 2020 р. по справі № 922/199/20, яким вирішено стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» (адреса: 61013, м.Харків, вул. Шевченка, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Енергостандарт" (адреса: 61070, м. Харків, вул. Шевченка, 327; ) основний борг у сумі 1110050,10 грн., інфляційні втрати у розмірі 20009,28 грн., 3 % річних у сумі 27346,25 грн., судовий збір у сумі 17361,08 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5464,84 грн. Враховуючи те, що вищевказаним рішенням суду було стягнуто з Відповідача на користь Позивача інфляційні втрати у розмірі 20009,28 грн., 3 % річних у сумі 27346,25 грн. за період з 24.01.2020 р. (день звернення до суду), та те, що Відповідачем і досі не сплачено заборгованість. Позивач має намір стягнути з Відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період з 24.01.2020 р. по 19.10.2020 р. - день звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 26.10.2020 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 09.11.2020 р. о 09:30.

06.11.2020 відповідач надав відзив (вх. 25966) на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі з посиланням на те, що базою для нарахування інфляційних втрат є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Таким чином, відповідач стверджував, що позивач повинен був зробити розрахунок інфляційних втрат по кожному платежу за конкретним договором окремо, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж до останнього місяця, який заявлений у позовній заяві, без урахування інфляційних втрат, які вже були стягнуті за судовим рішенням по справі № 922/199/20. Також, відповідачем було висловлено заперечення відносно розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

12.11.2020 позивачем було надано відповідь на відзив (вх. 26436), в якому позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що розмір суми боргу по справі № 922/3399/20 позивачем визначався із урахуванням індексу інфляції починаючи з січня 2020 і до дати подання позовної заяви - 19.10.2020. Також, позивачем викладено додаткові правові обґрунтування відносно заявлених вимог та заявлених витрат на правничу допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні 23.11.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Між ТОВ «Електротехнічна компанія «ЕНЕРГОСТАНДАРТ» (надалі «Постачальник») та КП «Харківводоканал» (надалі - «Покупець») були укладені договори поставки: № 9/10-ПЦ/17 від 09.10.2017 р.; № 63/2-ПЦ/19 від 15.02.2019 р.; № 64/2-ПЦ/19 від 15.02.2019 р. В рамках цих договорів були здійснені поставки товарів, які не були оплачені Відповідачем на загальну суму 1110050,00 грн, у зв`язку з чим Позивач 24.01.2020 р. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Господарським судом Харківської області було ухвалено рішення від 22 червня 2020 р. по справі № 922/199/20 яким вирішено стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» (адреса: 61013, м.Харків, вул. Шевченка, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Енергостандарт" (адреса: 61070, м. Харків, вул. Шевченка, 327; ) основний борг у сумі 1110050,10 грн., інфляційні втрати у розмірі 20009,28 грн., З % річних у сумі 27346,25 грн., судовий збір у сумі 17361,08 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5464,84 грн. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду по справі № 922/199/20 повернуто Відповідачеві апеляційну скаргу, у зв`язку із несплатою судового збору. Ухвалою Господарського суду Харківської області по даній справі у задоволенні заяви Відповідача про розстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Таким чином, Позивач зазначав, що судом по справі № 922/199/20 вже встановлений факт наявності основного боргу Комунального підприємства «Харківводоканал» перед Позивачем у розмірі 1110050,10 грн.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем вказаного рішення, Позивач звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного управління Міністерства юстиції (м Харків) задля примусового виконання рішення суду, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (копія додається) та інформацією про виконавче провадження № 63133974. Однак, заборгованість не була сплачена Відповідачем.

Враховуючи те, що вищевказаним рішенням суду було стягнуто з Відповідача на користь Позивача інфляційні втрати у розмірі 20009,28 грн., 3% річних у сумі 27346,25 грн. за період з 24.01.2020 р. (день звернення до суду), та те, що Відповідачем не було сплачено заборгованість, Позивач звернувся з позовом за яким просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 24.01.2020 р. по 19.10.2020 р. - день звернення до суду з цим позовом.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач вказував, що базою для нарахування інфляційних втрат є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Таким чином, відповідач стверджував, що позивач повинен був зробити розрахунок інфляційних втрат по кожному платежу за конкретним договором окремо, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж до останнього місяця, який заявлений у позовній заяві, без урахування інфляційних втрат, які вже були стягнуті за судовим рішенням по справі № 922/199/20.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/199/20 було встановлено факт наявності основного боргу Комунального підприємства «Харківводоканал» перед Позивачем у розмірі 1110050,10 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказане рішення набрало законної сили, доказів своєчасного виконання вказаного рішення відповідачем до суду не було надано.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. вказано, що за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

У разі, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/10156/17.

За приписами ч. 2 ст. 315 ГПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати. Згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено позивачем на суму заборгованості 1110050,10 грн за період з 24.01.2020 р. по 19.10.2020 р., тобто за період, який не був охоплений при стягненні інфляційних втрат і 3% річних за рішенням у справі № 922/199/20. Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 18870,85 грн та 3% річних у розмірі 24542,75 грн., що нараховані на заборгованість в сумі 1110050,10 грн за період з 24.01.2020 р. по 19.10.2020 р.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "ХАРКІВВОДОКАНАЛ" (Україна, 61013, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 2, ідентифікаційний код особи 03361715, р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Мегабанк» м. Харкова, МФО 351629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОСТАНДАРТ" (Україна, 61070, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 327, ідентифікаційний код особи 40950975, р/р НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805) інфляційні втрати у розмірі 18870,85 грн, 3% річних - 24542,75 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "30" листопада 2020 р.

Суддя Л.С. Лаврова