ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/47/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, майдан Шевченка, буд.39, м.Надвірна, Івано-Франківська область, 78400

до відповідача: 1 Назавизівська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області вул.Грушевського, буд.79, с.Назавизів, Надвірнянський район, Івано-Франківська область,78425

до відповідача: 2 Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" вул.Академіка Сахарова, буд. 32, м. Івано-Франківськ,76014

про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору про оренду нежитлового приміщення, зобов"язання звільнити нежитлове приміщення

за участю:

від прокуратури: Гринда І.І., (посвідчення №057693 від 29.10.20)-прокурор

Від відповідача: Роспатнюк А.В., (довіреність № 4857 від 09.12.19 )-адвокат

в с т а н о в и в

21.01.2020року на адресу Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява першого заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області до Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору про оренду нежитлового приміщення, зобов"язання звільнити нежитлове приміщення

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2020, суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення; судовий розгляд справи по суті призначив на 11.02.2020.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2020, суд зупинив провадження у справі №909/47/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у справі №912/2385/18. 31.07.2020 до відділу документального забезпечення, канцелярії суду від Надвірнянської місцевої прокуратури надійшла заява (вх.№9556/20 від 31.07.20) про поновлення провадження у справі мотивована тим, що Великою Палатою Верховного суду 26.05.2020 постановлено рішення у справі № 912/2385/18.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 поновлено провадження в справі та призначено до розгляду у підготовчому засідання на 22.09.2020р. та 20.10.2020

Під час вступної промови представник прокуратури заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях.

Представники відповідача ПАТ "Укртелеком" проти позову заперечує та надав суду заяву (вх.№13948/20 від 20.10.20) про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні 17.11.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив:

Рішенням Виконавчого комітету Назавизівської сільської ради від 12.02.2013 №14 вирішено укласти з ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» договір оренди на приміщення площею 6,45м.кв. для надання послуг фіксованого зв`язку, що знаходиться по вул. Грушевського, 53, в с.Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, терміном на 2 роки 11 місяців з 11.02.2013 по 31.12.2015.

Рішенням також передбачено встановлення орендної плати в розмірі 64 грн.50 коп. щомісячно.

12 лютого 2013 року між ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» та Назавизівською сільською радою укладено договір оренди №199/27-13 на предмет строкового платного користування приміщення, яке розташоване в с.Назавизів, Надвірнянського району, загальною площею 6,45 м.кв., для розміщення в ньому АТС (п. 1.1. договору). Орендна плата встановлена в розмірі 64,5 грн. в місяць.

Термін дії договору визначено в ньому ж, зокрема до 31.12.2015 (п.11.1).

12 лютого 2013 року згідно вищевказаного Договору складено акт прийому - передачі, у відповідності до якого Орендодавець (Назавизівська сільська рада) передав, а орендар (ПАТ «Укртелеком в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком») прийняв об`єкт оренди, тобто частину приміщення загальноосвітньої середньої школи с. Назавизів, по вул. Грушевського, 53, загальною площею 6,45 м.кв.

Згідно даних технічного паспорту на приміщення Назавизівської загальноосвітньої школи по вул. Грушевського, 53 в с. Назавизів, Надвірнянського району, власником є саме «територіальна громада с.Назавизів в особі Назавизівської сільської ради», реєстраційний номер 32440262, інвентарний номер 11922.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.11.2019 у справі за позовом Надвірнянської місцевої прокуратури в інтересах Назавизівської сільської ради до ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» про зобов`язання повернути Назавизівській сільській раді нежитлове приміщення Назавизівської ЗОНІ І-ІП ступенів, площею 6.45 м.кв. шляхом підписання акту прийому-передачі, встановлено, що строк дії договору було продовжено, оскільки відповідач продовжував користуватися приміщенням, сплачував оренду плату, а жодна із сторін не повідомляла іншу про намір припинити орендні правовідносини .

Суду подано технічний паспорт на приміщення Назавизівської загальноосвітньої школи по вул. Грушевського, 53, в с.Назавизів.

12.02.2019 Назавизівська сільська рада направила Директору Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" заяву у якій пропонує відповідачу звільнити орендоване приміщення. Докази надсилання вказаної заяви відсутні.

04.03.2019 р. складено акт у складі сільського голови В.Мацелика, секретаря ради О.Андрійович та головного бухгалтера О.Мала про те, що приміщення, яке орендується ПАТ "Укртелеком" зачинено, доступ до нього відсутній.

Позивач у позовній заяві зазначає, що приміщення, яке безпосередньо орендується ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком», площею 6/5 м2, є лабораторною кабінету біології Назавизівської загальноосвітіьої школи І - III ступенів (кабінету №15) як його структурна частина.

Вказана лабораторна не відображена у технічному паспорті Назавизівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів, у зв`язку з чим неможливо здійснити оцінку окремо лабораторної площею 6,45м2.

Експертом здійснено оцінку кабінету біології Назавизівської загальноосвітньої школи І - III ступенів (кабінету №15), лабораторна якого є його структурною частиною. Згідно висновку експерта про вартість об`єкту оцінки від 24.07.2019, вартість кабінету №15 Назавизівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів становить 182 410 грн.

Позивач, вважаючи неправомірним прийняття оспореного рішення та стверджуючи про порушення його прав, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору про оренду нежитлового приміщення, зобов"язання звільнити нежитлове приміщення.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади , органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні приписи містяться і у ст. 20 Господарського кодексу України.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору про оренду нежитлового приміщення, зобов"язання звільнити нежитлове приміщення.

Відповідно до положень частини третьої статті 140 Конституції України місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

У ч. 2 цієї статті зазначається, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 10 Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст. 11 Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

У статті 51 Закону також зазначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Згідно з пп. 10 п. б) ст. 30 Закону до делегованих повноважень виконкому віднесено облік та реєстрацію відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

У п. 10 ст. 59 Закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акту незаконним (недійсним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту незаконним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Частиною 1 ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення № 14 від 12.02.2013 "Про укладання договору оренди на приміщення" прийнято Виконавчим комітетом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Вказаним рішенням Виконавчий комітет вирішив укласти з ПАТ "Укртелеком" договору оренди на приміщення площею 6,45кв.м для надання послуг фіксованого зв"язку , що знаходиться по вул. Грушевського.,53 в с.Назавилів, встановив орендну плату та зобов"язав ПАТ "Укртелеком" оформити договір оренди приміщення.

На виконання вищезазначеного рішення укладено договір оренди № 199/27-13 від 12.02.2013.

12.02.2013 року підписано акт прийму-передачі приміщення .

Фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання (ч. ч. 1, 4 ст. 61 Закону "Про освіту").

Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством (ч. 1 ст. 63 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 61 Закону України "Про освіту" майно навчальних закладів може використовуватись як додаткове джерело фінансування цих закладів шляхом отримання доходів від надання в оренду приміщень.

Приміщення - це частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу (постанова Кабінету Міністрів України № 1442 від 28.10.2004 "Про затвердження Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна").

У пп. 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" вказано, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Пунктом 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, встановлено, що здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених правових положень, як додаткове джерело фінансування навчальних закладів законом передбачена можливість залучати, у тому числі, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з навчально-виховним процесом (правова позиція, викладена у п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17; така ж правова позиція викладена і в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17).

На доказ, що орендоване приміщення площею 6,45м.кв., що знаходиться по вул. Грушевського, 53, в с.Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області є складовою частиною приміщення Назавизівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ( кабінет№ 15) позивач надав:

- копію технічного паспорта на громадський будинок № 53 по вул. Назавизів,

- план приміщення по вул. Грушевського, 53 в с.Назавизів;

- копію висновку про вартість об"єкту.

Суд звертає увагу, що у жодному з вказаних документів не зазначено про наявність приміщення площею 6,45кв. м Більше того, Висновок про вартість об"єкта оцінки містить дані, що кабінет № 15 має площу 62,9 кв.м.

Інших доказів, що орендоване приміщення є структурною частиною Назавизівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів суду не подано.

Більше того, звертає увагу на те, що оскаржуване рішення прийнято Виконавчим комітетом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, а не Назавизівської сільською радою, як вказано у позовній заяві.

При цьому позивач стверджує, що оспорені рішення прийняті з порушенням законодавства, оскільки, суперечать ст.ст. 80,81 Закону України "Про освіту".

Так, у позовній заяву позивач просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення Назавизівської сільської ради від 12.02.2013 №14 про укладення договору оренди на приміщення з ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком».

- визнати недійсним договір №199/27-13 від 12.02.2013 про оренду нежитлового приміщення загальною площею 6,45 м2, розташованого в приміщенні Назавизівської загальноосвітньої школи І - III ступенів Надвірнянського району Івано-Франківської області за адресою: вул. Грушевського, 53, с. Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, поштовий індекс 78425.

- зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» звільнити нежитлове приміщення площею 6,45м.кв., що знаходиться в приміщенні Назавизівської загальноосвітньої школи І - III ступенів, Надвірнянського району Івано-Франківської області за адресою: вул. Грушевського, 53, с. Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, поштовий індекс 78425, та повернути його державі в особі територіальної громади с.Назавизів, Надвірнянського району.

За приписами статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Суд зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Разом з тим, з матеріалів справи, а саме: зі змісту позовної заяви слідує, що позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення саме Назавизівської сільської ради від 12.02.2013 №14 про укладення договору оренди на приміщення з ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком», яке приймалось Виконавчим комітетом, а не сільською радою, а зазначені органи не є тотожними

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в частині визнання недійсним та скасування рішення сільської ради.

Однак, оскільки суд відповідно до ст. 83 ГПК України не має право виходити за межі позовних вимог, без відповідного клопотання про це заінтересованої сторони, яке в свою чергу до суду не надходило, суд вважає заявлену позивачем вимогу необґрунтованою.

Інші позовні вимоги позивача є похідними від основної, отже у їх задоволенні слід відмовити.

Також судом враховується, що застосування судом певного способу судового захисту вимагає наявності в сукупності наступних умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права/інтересу; порушення цього права/інтересу з боку відповідача; адекватність обраного способу судового захисту.

Особа, звертаючись до суду, повинна довести наявність суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Однак позивачем в порушення вищенаведених положень не доведено порушення його прав та інтересів оспореними рішеннями, зокрема не надано доказів винесення саме сільською радою рішення № 14 від 12.02.2013

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищенаведені законодавчі положення та обставини справи, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому судом зважається на те, що у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З приводу заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності у цій справі, суд зазначає таке.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів " зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на зазначені положення та враховуючи висновок суду про відмову у позові з підстав його необґрунтованості, заявлена відповідачем позовна давність не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у позові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 27.11.2020

Суддя Шкіндер П.А.