ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року м.Дніпро Справа № 908/3593/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Горохов І.С.) від 22.06.2020 (дата складання повного тексту рішення - 02.07.2020) у справі № 908/3593/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", 03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), буд. 5 в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд", 03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61, Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", 69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, 80А

до відповідача Фізичної особи підприємця Нижарадзе Ландиши Шукраєвни, АДРЕСА_1

про виселення з нежитлового приміщення та стягнення 90 629,98 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" до відповідача Фізичної особи - підприємця Нижарадзе Ландиши Шукраєвни про:

- виселення Фізичної особи-підприємця Нижарадзе Ландиши Шукраєвни з нежитлового приміщення № 3 будівлі (літера Б), розміщеного за адресою: Запорізька область, м. Пологи, провулок Станційний, 4;

- стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 3304/д від 29.07.2014 у сумі 83 477,62 грн, заборгованості за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна № ПР/БМЕУ-3-14-051/НКМ-В від 06.08.2014 у сумі 2501,55 грн, інфляційні нарахування (індекс інфляції) у сумі 2754,49 грн, 3% річних у сумі 1671,78 грн, пені за договором оренди у сумі 90,19 грн, пені та штрафу за договором відшкодування у сумі 134,35 грн, всього на загальну суму 90 629,98 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.06.2020 року у справі № 908/3593/19:

- позов задоволено частково;

- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Нижарадзе Ландиша Шукраєвна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер юридичної особи НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), буд. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 61, ідентифікаційний код юридичної особи 41149437) неустойку в розмірі подвійної орендної плати в сумі 39 544,27 грн (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок чотири гривні 27 коп.), судовий збір у розмірі 2759,18 (дві тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 18 коп);

- провадження у справі № 908/3593/19 в частині виселення фізичної особи-підприємця Нижарадзе Ландиша Шукраєвна з нежитлового приміщення № 3 будівлі (літера Б), розміщеного за адресою: Запорізька область, м. Пологи, провулок Станційний, 4 закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині;

- відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нерухомого майна № 3304/д від 29.07.2014 у сумі 43 933,35 грн, інфляційних втрат на суму боргу з орендної плати в розмірі 2664,14 грн, суми 3% річних на суму заборгованості з орендної плати в розмірі 1620,50 грн, пені за договором оренди в розмірі 90,19 грн, заборгованості за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна № ПР/БМЕУ-3-14-051/НКМ-В від 06.08.2014 у сумі 2501,55 грн, інфляційних втрат на борг з відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 90,35 грн, суми 3% річних на борг з відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 51,28 грн, пені та штрафу на борг з відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 134,35 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного суду звернувся позивач із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2020 року у справі № 908/3593/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 83 477,62 грн. неустойки, 2 664,14 грн. інфляційних втрат, 1 620,50 грн. 3 % річних та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує наступне:

- суд першої інстанції безпідставно ототожнив оренду плату з заходом відповідальності, адже сплата орендної плати після припинення дії договору за фактичне користування майном передбачена умовами договору та є обов`язком відповідача, відтак підлягає сплаті незалежно від сплати неустойки у подвійному розмірі орендної плати, яка передбачена ст. 785 ЦК України;

- суд першої інстанції також безпідставно відмовив у стягненні інфляційних втрат на суму боргу з орендної плати в розмірі 2664,14 грн. та у стягненні 3% річних на суму боргу з орендної плати в розмірі 1620,50 грн., дійшовши до помилкового висновку, що сплата неустойки не є грошовим зобов`язанням, тому на неї нарахувуються інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020р. у справі № 908/3593/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2020 року у справі № 908/3593/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 01.10.2020р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2020р., у зв`язку із перебуванням судді Кузнецова В.О. у відпустці та неможливістю проведення судового засідання 01.10.2020р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 15.10.2020р.

В судовому засіданні по справі ухвалою від 15.10.2020р. було оголошено перерву до 19.11.2020р.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 15.10.2020р. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача безпідставною, посилаючись при цьому на те, що нарахування орендної плати після припинення договору оренди є неправомірним, оскільки позивач отримав оренду плату за цей період, а нарахування подвійної орендної плати не передбачено жодною нормою законодавства та суперечить загальним принципам права. Також безпідставним відповідач вважає нарахування 3 % річних і інфляційних нарахувань на суму неустойки в розмірі 83 477,62 грн, оскільки це не відповідає приписам ст. 625 ЦК України.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку представника, про час та місце судового засідання був повідомлений апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка відповідача та його представника не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 29.07.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Нижарадзе Ландишею Шукраєвною (орендар, відповідач) укладеного договір оренди державного нерухомого майна № 3304/д (договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 3 будівлі (літера Б) (в редакції договору про зміни № 1 від 10.10.2014), реєстровий номер 01073828.160.АААБЛК742, загальною площею 48,8 кв.м., розміщеної за адресою: Запорізька область, м. Пологи, провулок Станційний, 4.

За умовами договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів. (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування майном одночасно з підписанням сторонами договору та акту приймання-передавання орендованого майна.

Факт передачі в оренду державного нерухомого майна за договором оренди № 3304/д від 29.07.2014 підтверджується Актом приймання-передавання від 29.07.2014, який підписано і скріплено печатками орендодавця, орендаря і балансоутримувача (додаток 2 до договору оренди).

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Норму аналогічного змісту містить ст. 284 Господарського кодексу України, якою передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Строк дії договору оренди відповідно до пункту 10.1 встановлено на один рік з 29.07.2014 по 28.07.2015 включно.

23.02.2012 прийнято Закону України № 4442-VІ "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", яким визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), а також особливості управління і розпорядження його майном.

Статтею 2 зазначеного Закону закріплено, що утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство утворюється як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

25.06.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якої утворено публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до цієї Постанови.

Згідно додатку 1 до вказаної постанови № 200 від 25.06.2014 Державне підприємство "Придніпровська залізниця" () увійшло в перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 1 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, ПАТ "Українська залізниця" є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 53, ст. 1402).

Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. (п. 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735).

Згідно з додатком 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 Державне підприємство "Придніпровська залізниця" увійшло в перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування на базі яких утворилось Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", про що внесено від повідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприєм ців.

У зв`язку із створенням ПАТ "Українська залізниця" та передачею орендованого відповідачем майна до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", 17.02.2016 до Договору оренди державного нерухомого майна № 3304/д від 29.07.2014 укладений Додатковий договір, яким встановлено, що Орендодавцем майна є ПАТ "Українська залізниця", орендна плата 100 % перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця.

Цим же додатковим договором від 17.02.2016 сторони погодили, що термін дії договору продовжено до 31.03.2016 року включно (п. 4 додаткового договору).

Додатковими договорами до договору оренди від: 16.03.2016, 07.07.2016, 20.10.2016, 29.11.2016, 28.04.2017, 30.06.2017 термін дії договору оренди продовжено до 31.10.2017 включно.

У зв`язку із передачею орендованого за договором оренди державного нерухомого майна № 3304/д від 29.07.2014 нерухомого майна на баланс Виробничого структурного підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", 22.12.2017 до договору оренди був укладений додатковий договір, яким встановлено, що договір діє з 01.11.2017 по 31.12.2017 включно.

Додатковим договором від 09.01.2018 строк дії договору оренди продовжено до 31.03.2018 включно.

11.05.2018 сторонами укладено Додатковий договір до договору оренди, яким встановлено, що цей Договір діє з 01.04.2018 по 30.06.2018 без подальшого продовження.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, договір оренди з урахуванням всіх укладених до нього додаткових договорів діяв з 29.07.2014 по 30.06.2018 включно.

Пунктами 5.10 і 10.10 договору оренди сторони передбачили, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини відповідача. У разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів з дати розірвання (припинення) повертається орендарем Балансоутримувачу. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передавання. Обов`язок по складанню акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

04.05.2018 позивачем на адресу відповідача направлена заява № ФБМЕС-01/317 про припинення дії договору оренди, в якій відповідачу повідомлялося, що термін дії договору оренди закінчується 30.06.2018, у зв`язку із чим він зобов`язаний повернути орендоване майно після закінчення строку дії Договору. До зазначеної зави додавалися два примірники Акту приймання-передачі нерухомого майна.

Відповідачем заява № ФБМЕС-01/317 від 04.05.2018 отримана 24.05.2018, про що свідчить особистий підпис Фізичної особи підприємця Нижарадзе Л.Ш. на заяві.

19.07.2018 позивачем на адресу відповідача надіслано попередження № 2709 від 17.07.2018 в якому зазначалось, що дія договору оренди закінчилась і станом на 16.07.2018 ним незаконно використовується майно орендодавця. Зазначене попередження відповідачем залишено без відповіді та задоволення.

Подальше перебування відповідача в орендованих приміщеннях зафіксовано позивачем актами перевірки стану орендованого майна: акт від 12.02.2019, акт № 2 від 21.03.2019. та акт від 22.07.2019.

Листом з описом вкладення 15.02.2019 позивачем відповідачу надіслано претензію № ТУ БМЕС-3-10/521 від 14.02.2019 про сплату заборгованості у сумі 17 858,95 грн, розірвання договору оренди нерухомого державного майна № 3304/д від 29.07.2014, та повернення майна.

Отже, після закінчення строку дії договору оренди відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства орендоване майно позивачу не повернув, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Оскільки, Договір оренди державного нерухомого майна № 3304/д від 29.07.2014 укладено на нерухоме майно, що знаходиться в державній власності, відносини щодо оренди цього майна регулюються також нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна", про що зазначено в ст. 1 цього Закону.

Відповідно до ст. 27 вказаного Закону, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно зі ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язки щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 10.11 договору, строни прередбачили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна в термін визначений в п. 10.10 договору, орендар сплачує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

На час звернення позивача до суду із позовом у даній справі майно, орендоване за договором оренди державного нерухомого майна № 3304/д від 29.07.2014, відповідачем позивачу повернуто не було.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, після відкриття провадження у справі № 908/3593/19 нерухоме майно, що було предметом договору оренди державного нерухомого майна № 3304/д від 29.07.2017, відповідач повернув позивачу по акту приймання-передавання від 01.04.2020.

У зв`язку із цим за час фактичного користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди за період з 01.07.2018 по 22.11.2019 позивачем на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 10.11 договору оренди, з урахуванням сплати відповідачем орендної плати за користування майном після завершення договору оренди, нараховано відповідачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати у розмірі 83 447,62 грн.

Матеріалами справи також підтверджується та не оспорюється позивачем, що за період з 01.07.2018 по 22.11.2019, тобто в період, коли договір оренди припинив свою дію, відповідачем сплачувалися позивачу кошти за фактичне користування нерухомим майном в розмірі орендної плати за кожний місяць, визначеному договором. Загалом за вказаний період відповідачем сплачено позивачу 42 192,32 грн.

Як вірно вказано місцевим господарським судом, законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі.

У разі невиконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Отже, неповернення відповідачем позивачу нерухомого майна з оренди у визначений Договором оренди строк є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

На відміну від неустойки, стягнення якої передбачено частиною 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, що є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 Цивільного кодексу України, обов`язок щодо сплати орендарем орендної плати за користування орендованим майном, в тому числі після спливу строку дії договору оренди, не залежить від встановлення вини у діях орендаря щодо несвоєчасного повернення об`єкта оренди за наслідком розірвання договору оренди. Орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Вищенаведений правовий висновок, зокрема наведений у постановах Верховного Суду від 13.12.2019р. у справі № 910/20370/17, від 13.08.2018р. у справі № 910/12949/16 та від 17.02.2018р. у справі № 906/1037/16.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням нарахованої позивачем орендної плати за час користування орендованим майном в розмірі 43 933,36 грн. та сплати відповідачем позивачу 42 192,32 грн. після припинення дії договору за фактичне користування нерухомими майном в сумі орендної плати за кожен місяць у період з 01.07.2018 по 22.11.2019, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 39 544,27 грн.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що право на отримання орендної плати після припинення дії договору передбачено п. 3.11. Договору, а орендна плата не є заходом відповідальності, оскільки правові наслідки несвоєчасного звільнення орендарем орендованого майна та не передачі його орендодавцю встановлені саме ч. 2 ст. 785 ЦК України, а з урахуванням нарахованої позивачем неустойки у подвійному розмірі за наведеною нормою, щомісячна орендна плата у період після припинення дії договору становить трикратний розмір, що не узгоджується з вищенаведеною правовою позицією Верховного Суд та такими загальними засадами цивільного законодавства, встановленими ст. 3 ЦК України, як справедливість, добросовісність та розумність.

Окрім цього, згідно з п. 3.11 Договору, після припинення Договору орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання виключно в межах терміну встановленого п. 10.10 Договору, яким встановлений треденний термін на повернення майна, тобто умовами Договору встановлений обов`язок орендаря сплувати орендну плату лише за триденний термін з дня припинення Договору.

Отже, судом першої інстанції вірно враховані сплачені відповідачем суми орендної плати у період після припинення Договору, право одержання якої було відсутне у позивача, в погашення нарахованої позивачем неустойки в розмірі подвійної орендної плати згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України та правомірно частково задоволені відповідні позовні вимоги позивача.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення нарахованих позивачем на суму неустойки в розмірі подвійної орендної плати інфляційних втрат в сумі 2664,14 грн. та 3 % річних у сумі 1620,50 грн., оскільки згідно з ст.ст. 549, 611, 785 ЦК України, ст.ст. 216-218, 230 ГК України, неустойка є мірою майнової відповідальності у сфері господарських правовідносин, а не окремим грошовим зобов`язанням, що виключає застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин.

Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі від 22.06.2020р. відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2881,50грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2020р. у справі № 908/3593/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2020р. у справі № 908/3593/19 - залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 30.11.2020 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов