РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2020 року м. Чернігівсправа № 927/853/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Фізичної особи-підприємця Байрак Ігоря Миколайовича,

АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Дочірнього підприємства "Лугове",

вул. Прокопа Гацька, буд. 26, с. Олбин, Козелецький р-н, Чернігівська обл., 17040

про стягнення 123596 грн 21 коп.

За участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Фізичною особою-підприємцем Байрак Ігорем Миколайовичем подано позов до Дочірнього підприємства "Лугове" про стягнення 123596,21 грн, з яких: заборгованість за договором перевезення - 114600 грн; пеня - 6756,70 грн, індекс інфляції - 798,51 грн; 3% річних - 1441,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про перевезення вантажів територією України № 09/04 від 09.04.2019 в частині своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажів.

Ухвалою суду від 23.09.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк у 10 днів з дня вручення даної ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки.

На виконання вимог ухвали суду від 23.09.2020 від позивача 29.09.2020 до суду надійшла заява б/н від 24.09.2020 про усунення недоліків позовної заяви, а саме: позовна заява у новій редакції, рахунок-фактура № СФ-0000055 від 14.04.2020, акт № ОУ-0000055 здачі-прийняття робіт (надання послуг) та докази направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020, на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області від 30.09.2020 №02-01/121/20, справу № 927/853/20 передано на розгляд судді Моцьору В.В.

Ухвалою від 05.10.2020 суддею Моцьором В.В. прийнято справу №927/820/20 до свого провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 03.11.2020.

Відповідно до довідки керівника апарату Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2020 відправка поштової кореспонденції була тимчасова припинена за відсутності знаків поштової оплати. У зв`язку з цим, ухвала суду від 05.10.2020 була направлена 05.10.2020 на електронні адреси учасників справи. Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджено електронним листом позивача від 07.10.2020. Докази отримання відповідачем ухвали суду від 05.10.2020 в матеріалах справи відсутні.

У судове засідання 03.11.2020 повноважені представники сторін не прибули.

У судовому засіданні 03.11.2020 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 18.11.2020, про що повідомив сторін ухвалою суду від 03.11.2020.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №077 від 04.11.2020, але своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника у судове засідання не направив, заяв та клопотань від нього не надходило.

Ухвала суду від 03.11.2020, направлена на вказану у позовній заяві адресу позивача (вул. Гетьмана Сагайдачного, 233, кв.15, м. Черкаси, 18030), повернута відділенням зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання, але позивач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористався, повноважного представника у судове засідання не направив, заяв та клопотань від нього не надходило.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідач відзиву на позов не надав, проти позовних вимог не заперечив. Заяви та клопотання від відповідача до суду не надходили. В ухвалі від 05.10.2020 було попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи по суті від відповідача відзиву на позовну заяву не надійшло; заперечень, інших доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення щодо позовних вимог суду надано не було.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідачем не подано відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин, тому в силу приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа вирішується судом за наявними у ній матеріалами.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився в межах розумного строку, та з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 123596,21 грн, з яких: заборгованість за договором перевезення - 114600 грн; пеня - 6756,70 грн, індекс інфляції - 798,51 грн; 3% річних - 1441,00 грн, за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про перевезення вантажів територією України № 09/04 від 09.04.2019 в частині своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажів.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин, виконання позивачем умов договору про перевезення вантажів територією України № 09/04 від 09.04.2019 щодо надання послуг з перевезення вантажу та відповідно неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати наданих послуг.

Позивач посилається на те, що між 09.04.2020 між Дочірнім підприємством «Лугове» (замовником) та Фізичною особою-підприємцем Байрак Ігорем Миколайовичем (перевізником) було укладено договір про перевезення вантажів територією України № 09/04 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому замовником (відправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а замовник (відправник) зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу плату.

Ціни на послуги узгоджується сторонами в замовленнях на перевезення і вказується у рахунках-фактурах перевізника (п.3.1. Договору).

Згідно з п.8.2. Договору за фактом виконання перевезення сторони складають акт виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок перевізника, протягом 3-х (трьох) банківських днів після розвантаження. Днем здійснення платежу вважається день надходження грошових сум на розрахунковий рахунок перевізника.

У випадку затримки оплати, вказаних у п.3.1.,4.1. Договору, замовник виплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати (п.5.1. Договору).

Згідно з п. 8.3. Договору цей договір набиває чинності з моменту його укладення та діє протягом року, а в частині виконання сторонами взятих на себе по договору зобов`язань - до моменту їх повного виконання сторонами.

На виконання умов Договору, на підставі виставлених рахунків фактури № СФ-0000054 від 10.04.2020, №СФ-0000055 від 14.04.2020, №СФ-0000056 від 17.04.2020, № СФ- 0000057 від 21.04.2020, №СФ-0000058 від 22.04.2020, №СФ-0000059 від 23.04.2020, №СФ-0000061 від 25.04.2020, №СФ-0000062 від 25.04.2020, №СФ-0000063 від 28.04.2020, №СФ-0000064 від 28.04.2020, №СФ-0000065 від 30.04.2020, №СФ-0000074 від 20.05.2020, №СФ- 0000075 від 23.05.2020, позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу за маршрутами: м.Черкаси - с.Олбин Чернігівська область; м.Сміла Черкаська область - с.Озерне Козелецький район, автомобілями ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; ДАФ НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , водій ОСОБА_1 , на загальну суму 158600,00 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000054 від 10.04.2020, №ОУ-0000055 від 14.04.2020, №ОУ-0000056 від 17.04.2020, №ОУ-0000057 від 22.04.2020, №ОУ-0000058 від 23.04.2020, №ОУ-0000059 від 23.04.2020, № ОУ-0000061 від 25.04.2020, №ОУ-0000062 від 25.04.2020, №ОУ-0000063 від 28.04.2020, №ОУ-0000064 від 28.04.2020, №ОУ-0000065 від 30.04.2020, №ОУ-0000101 від 20.05.2020, №ОУ-0000102 від 23.05.2020, підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін.

Заперечень щодо виконання позивачем взятих на себе зобов`язань з перевезення вантажу на загальну суму 158600,00 грн на виконання умов Договору відповідач суду не надав.

У порушення умов Договору за надані позивачем послуги з перевезення вантажу відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків між сторонами за 1 півріччя 2020 року, підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін, відповідач сплатив позивачу лише 44000,00 грн за надані позивачем послуги з перевезення вантажу, заборгованість відповідача становить 114600,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою (лист вих.№18 від 23.07.2020) про сплату протягом 5 днів з моменту отримання листа суми заборгованості. Відповідач залишив вимогу без відповіді, заборгованість не сплатив.

Заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з перевезення вантажу за Договором становить 114800,00 грн.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема договорів та інших правочинів.

Як визначено частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом регулюються главою 32 Господарського кодексу України та главою 64 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт надання відповідачу послуг з перевезення вантажу на загальну суму 158600,00 грн на виконання умов договору про перевезення вантажів територією України №09/04 від 09.04.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовою укладеного між сторонами Договору відповідач повинен був здійснити оплату за перевезення вантажу протягом 3-х (трьох) банківських днів після розвантаження, тобто:

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000054 від 10.04.2020 - до 13.04.2020 включно;

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000055 від 14.04.2020 - до 17.04.2020 включно;

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000056 від 17.04.2020 - до 20.04.2020 включно;

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000057 від 22.04.2020 - до 27.04.2020 включно (25.04.2020 та 26.04.2020 - вихідні);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000058 від 23.04.2020 - до 27.04.2020 включно(26.04.2020 - вихідний);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000059 від 23.04.2020 - до 27.04.2020 включно(26.04.2020 - вихідний);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000061 від 25.04.2020 - до 28.04.2020 включно;

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000062 від 25.04.2020 - до 28.04.2020 включно;

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000063 від 28.04.2020 - до 04.05.2020 включно (01.05.2020 - 03.05.2020 - святкові та вихідні);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000064 від 28.04.2020 - до 04.05.2020 включно (01.05.2020 - 03.05.2020 - святкові та вихідні);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000065 від 30.04.2020 - до 04.05.2020 включно (03.05.2020 - вихідний);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000101 від 20.05.2020 - до 25.05.2020 включно (24.05.2020 - вихідний);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000102 від 23.05.2020 - до 26.05.2020 включно.

У порушення умов Договору, за надані позивачем послуги з перевезення вантажу відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався.

Доказів повної оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу відповідачем суду не надано.

З огляду на наведені обставини та представлені докази, суд доходить висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 114600,00 грн заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу за договором про перевезення вантажів територією України №09/04 від 09.04.2020.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, пунктом 5.1 Договору сторони передбачили, що у випадку затримки оплати, вказаних у п.3.1.,4.1. Договору, замовник виплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до п.4.1. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються протягом 3-х (трьох) банківських днів після розвантаження, суд доходить висновку, що:

- за актом №ОУ-0000054 від 10.04.2020 прострочка оплати виникла з 14.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 14.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000055 від 14.04.2020 прострочка оплати виникла з 18.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 18.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000056 від 17.04.2020 прострочка оплати виникла з 21.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 21.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000057 від 22.04.2020 прострочка оплати виникла з 28.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 28.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000058 від 23.04.2020 прострочка оплати виникла з 28.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 28.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000059 від 23.04.2020 прострочка оплати виникла з 28.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 28.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000061 від 25.04.2020 прострочка оплати виникла з 29.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 29.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000062 від 25.04.2020 прострочка оплати виникла з 29.04.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 29.04.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000063 від 28.04.2020 прострочка оплати виникла з 05.05.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 05.05.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000064 від 28.04.2020 прострочка оплати виникла з 05.05.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 05.05.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000065 від 30.04.2020 прострочка оплати виникла з 05.05.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 05.05.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000101 від 20.05.2020 прострочка оплати виникла з 26.05.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 26.05.2020 по 09.09.2020;

- за актом №ОУ-0000102 від 23.05.2020 прострочка оплати виникла з 27.05.2020, відповідно пеня підлягає нарахуванню з 27.05.2020 по 09.09.2020.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню в сумі 6756,70 грн за період з 09.04.2020 по 09.09.2020, оскільки з 09.04.2020 по 13.04.2020 у відповідача не настав обов`язок щодо оплати послуг з перевезення вантажу. Крім того, позивачем невірно здійснено розрахунок за період прострочення з 09.04.2020 по 26.05.2020 на заборгованість у сумі 114600,00 грн, оскільки дана сума заборгованості виникла лише з 27.05.2020.

За перерахунком суду пеня, що підлягає стягненню з відповідача становить 5319,50 грн за період з 14.04.2020 по 09.09.2020.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 6756,70 грн пені підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 5319,50 грн пені за період з 14.04.2020 по 09.09.2020. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1437,20 грн пені є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже, вимоги про відшкодування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у спірних правовідносинах є похідними від основного зобов`язання.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 1441,00 грн за період з 09.04.2020 по 09.09.2020 та 798,51 грн інфляційних нарахувань за період квітень-серпень 2020 року.

Перевіривши розрахунок відсотків річних, суд доходить висновку, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу 3% річних в сумі 1441,00 грн за період з 09.04.2020 по 09.09.2020 з аналогічних підстав, що встановлені судом при перевірці нарахування позивачем пені.

Здійснивши перерахунок відсотків річних, враховуючи умови п.4.1. Договору, а також те, що матеріалами справи підтверджено факт прострочки відповідачем оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу, суд доходить висновку, що розмір відсотків річних, які підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача за період з 14.04.2020 по 09.09.2020, становить 1202,78 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків річних підлягають задоволенню частково в сумі 1202,78 грн. У частині стягнення 238,22 грн 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 798,51 грн інфляційних витрат за період квітень-серпень 2020 року, суд зазначає наступне:

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, а також у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Враховуючи вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд доходить висновку, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 798,51 грн за квітень-серпень 2020 року, а саме до розрахунку не включено індекс інфляції місяців, в яких мала місце дефляція, а також невірно нараховано інфляційні втрати за з квітень-травень 2020 року на повну суму заборгованості, оскільки дана сума заборгованості виникла лише з 27.05.2020.

За перерахунком суду, з урахуванням того, що в липні та серпні 2020 року мала місце дефляція, інфляційні втрати за квітень-серпень 2020 року становлять -319,26 грн.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за квітень-серпень 2020 року у сумі 798,51 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу, що є порушенням положень договору про перевезення вантажів територією України №09/04 від 09.04.2020, норм чинного законодавства та підставою для стягнення заборгованості з оплати послуг з перевезення вантажу, та застосування відповідальності, передбаченої ст. ст.546, 549, 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 114600,00 грн боргу, 5319,50 грн пені та 1202,78 грн 3% річних.

У частині стягнення 1437,20 грн пені, 238,22 грн 3% річних та 798,51 грн інфляційних втрат позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивач у позовній заяві також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2102,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16887,70 грн.

Відповідно до ч.1,3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві вказано про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає: 2102,00 грн судового збору та 16887,70 грн на професійну правничу допомогу (7000,00 грн витрат на правничу допомогу, які позивач поніс, та 9887,70 грн витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести).

Згідно з ч.1-4 до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ст.13,14,15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність може здійснюватися адвокатом індивідуально, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч.3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом п.1 ч.3 ст.123 та ст.126 Господарського процесуального кодексу України, у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Крім того, відповідно до ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: -договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч.2 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); -за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; -як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; -адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; -адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; -відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

У підтвердження наявності у представника позивача Трощенка В.В. статусу адвоката, до позовної заяви додано копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії КР №000176 від 02.04.2018, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Кіровоградської області від 02.04.2018 №12/3 та копію посвідчення адвоката №262 від 02.04.2018.

Позивачем на підтвердження надання йому адвокатських послуг адвокатом Трощенком В.В. при розгляді даної справи надано суду: копію договору про надання правової допомоги адвоката від 02.04.2020, який укладено між ФОП Байрак І.М. (Особа) та адвокатом Трощенком В.В.(Адвокат); ордер серії КР №72921 від 25.08.2020; розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу; акт виконаних робіт №1 від 12.09.2020, квитанцію № 01/2020 від 12.09.2020 на суму 7000,00 грн.

Проаналізувавши наданий позивачем ордер серії КР №72921 від 25.08.2020, суд зазначає наступне:

Відповідно до пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36, ордер повинен містити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

У долученому до позовної заяві ордері серії КР №72921 від 25.08.2020 зазначено, що адвокат Трощенко В.В.. надає правову допомогу ФОП Байрак І.М. "у судах всіх рівнів".

Водночас, ордер не містить відомостей на підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів ФОП Байрак І.М. у Господарському суді Чернігівської області, що не відповідає вимогам п. 15.4 Положення №36, а зазначення в ордері "у судах всіх рівнів" не свідчить про дотримання вимог у частині зазначення такого обов`язкового реквізиту ордеру як назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 17.08.2020 у справі № 911/2636/19 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18 і від 03.07.2019 у справі № 9901/939/18.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначений ордер серії КР №72921 від 25.08.2020 не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження наявності у адвоката Трощенка В.В. повноважень на представництво інтересів ФОП Байрак І.М.

Крім того, суд дослідивши наданий позивачем договір про надання правової допомоги адвоката від 25.08.2020, зазначає наступне:

Адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Натомість договір, який на думку позивача є підставою для стягнення гонорару, не визначає суми гонорару, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Отже зміст цієї угоди (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, а тому останній не може бути підставою для стягнення боргу.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у справі № 910/4201/19 від 07.09.2020.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16887,70 грн задоволенню не підлягають.

Оскільки, спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 1816,83 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Байрак Ігоря Миколайовича (код НОМЕР_5 ) до Дочірнього підприємства "Лугове" (код 37792325) про стягнення 123596,21 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Лугове" (вул. Прокопа Гацька, буд. 26, с. Олбин, Козелецький р-н, Чернігівська обл., 17040; код 37792325) на користь Фізичної особи-підприємця Байрак Ігоря Миколайовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_5 ) 114600,00 грн боргу, 5319,50 грн пені та 1202,78 грн 3% річних та 1816,83 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Байрак Ігоря Миколайовича (код НОМЕР_5 ) в частині стягнення з Дочірнього підприємства "Лугове" (код 37792325) 1437,20 грн пені, 238,22 грн 3% річних, 798,51 грн інфляційних втрат та 16887,70 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу, відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.11.2020.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор