ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про скасування судового наказу

"04" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2690/20
Суддя Господарського суду Одеської області Гут С.Ф., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни про скасування судового наказу №916/2690/20 від 17.09.2020р. про стягнення 16404,88 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" (далі по тексту - АТ КБ „Приватбанк") звернулось до господарського суду із заявою до Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни про видачу судового наказу про стягнення із боржника заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.09.2019р. у загальному розмірі 16404,88 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 15344,66 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом, у розмірі 936,70 грн.; заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 123,52 грн.

За результатами розгляду вказаної заяви суд 17.09.2020р. видав відповідний наказ, копію якого 17.09.2020р. було надіслано Фізичній особй-підприємцю Головко Марії Андріївні.

02.12.2020р. до суду, Фізичною особою-підприємцем Головко Марією Андріївною подано заяву за вх.№2-4138/20 про скасування судового наказу від 17.09.2020р. Як зазначає заявник, 25.11.2020 року, Головко Марія Андріївна , в особистому онлайн кабінеті, що розташований на інтернет ресурсі «Приват24», отримала повідомлення про накладення арешту на її рахунки Державною виконавчою службою (дод. 1). 29.11.2020 року після реєстрації в системі «Електронний суд» стало можливим ознайомитись з текстом судового наказу за яким Господарський суд вважає наказ помилковим і користуючись правом, визначеним ч. 1 ст. 157 ГПК, подаю заяву про скасування судового наказу керуючись наступним. Як зазначалось в поданій АТ КБ ,Приватбанк" заяві від 16.09.2020р. вх. №2786/20 між банком та фізичною особою-підприємцем Головко Марією Андріївною 10.09.2019р. було укладено кредитний договір шляхом підписання через електронну систему, із використанням електронного цифрового підпису, анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг „КУБ". За умовами договору Головко М.А. зобов`язана щомісячно до ЗО числа вносити платіж за користування даним кредитом. Своєчасно внесений платіж, відповідно до умов договору, забезпечує дію пільгового періоду, а у випадку прострочення внесення виникають негативні наслідки. Умовою усунення цих наслідків є повне погашення заборгованості, що призводить до скасування штрафних санкцій, та повернення дії пільгового періоду. Отже, не зважаючи на загальнодержавні карантинні заходи, що введені по всій території країни, які є реальною загрозою розвитку бізнесу фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни, вона виконує свої зобов`язання взяті перед кредитором, що підтверджується повідомленням банку від 23.11.2020 року за яким прострочена заборгованість складає лише 69.23гривні (дод. 14). З огляду на вищевикладене та надані докази, судовий наказ, виданий Господарським судом Одеської області 17 вересня 2020р., підлягає скасуванню. Також представник заявника у заяві просить суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. ІД; ) на користь Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) судові витрати: судовий збір та комісійні витрати пов`язані з його оплатою 105,10грн. + 3,00грн. = 108,10грн., а також витрати на отримання правничої допомоги - 1500 гривень.

Згідно ч.1 ст.157 ГПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.158 ГПК України заява про скасування судового наказу не пізніше наступного дня передається судді, визначеному у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу. Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви. У разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 333 цього Кодексу.

Враховуючи те, що 25.11.2020 року, Головко Марія Андріївна, в особистому онлайн кабінеті, що розташований на інтернет ресурсі «Приват24», отримала повідомлення про накладення арешту на її рахунки Державною виконавчою службою та 29.11.2020 року після реєстрації в системі «Електронний суд» ознайомилась з текстом судового наказу від 17.09.2020р. №916/2690/20, сума, що визначена наказом до стягнення з боржника, оспорюється боржником у повному обсязі, суд вважає, що заява Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни про скасування судового наказу підлягає задоволенню частково, судовий наказ від 17.09.2020р. скасуванню.

Також представник заявника у заяві просить суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. ІД; ) на користь Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) судові витрати: судовий збір та комісійні витрати пов`язані з його оплатою 105,10грн. + 3,00грн. = 108,10грн., а також витрати на отримання правничої допомоги - 1500 гривень.

Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК) визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

Частина 1 ст. 12 ГПК України визначає, що Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З вищевикладеного вбачається, що наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу, суд відмовляє в стягненні з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. ІД; ) на користь Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) витрат на правову допомогу за укладеним між Фізичною особою-підприємцем Головко Марією Андріївною та адвокатом Волинець Володимиром Володимировичем договором про надання правової допомоги № 13 від 25.11.2020р.

Таким чином, нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, що вбачається з наступного.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною першою ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Таким чином, розділ ІІ Господарського процесуального кодексу України не передбачає подання будь-якої заяви по суті спору, що унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Стаття 126 ГПК України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частина 1 ст. 13 ГПК України визначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів означених норм, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам ч. 1 ст. 13 ГПК України.

Також, частина 4 ст. 129 ГПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного в сукупності, процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України унормовано, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За приписами ч. 3 ст. 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 158, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни про скасування судового наказу №916/2690/20 від 17.09.2020р. - задовольнити частково.

2. Скасувати судовий наказ від 17.09.2020р. №916/2690/20.

3.Роз`яснити Акціонерному товариству комерційний банк „Приватбанк", що воно не позбавлене права звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

4. В решті заяви Фізичної особи-підприємця Головко Марії Андріївни - відмовити.

У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 04.12.2020р. та у відповідності до ч.2 ст.254, ст.255 ГПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя С.Ф. Гут