УХВАЛА

м. Київ

26.11.2020Справа № 910/7190/19

За заявою Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

Про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

У справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

(м. Львів)

До Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (м. Київ)

Про стягнення 17.738.271,26 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача (заявника): не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 17.738.271,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з аналізу фізико-хімічних показників за 2018 рік, вбачається факт порушення відповідачем умов договору та Кодексу ГТС в частині надання послуги транспортування природного газу неналежної якості, а саме невідповідність параметрам якості щодо точки роси за вологою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.20. у справі № 910/7190/19, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.20., позов задоволено повністю.

14.07.20. на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.20. у справі № 910/7190/19, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.20., яке набрало законної сили 24.06.20. Господарським судом міста Києва було видано наказ.

20.07.20. Акціонерним товариством "Укртрансгаз" подано заяву про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 14.07.20. № 910/7190/19 таким, що не підлягає виконанню з підстав того, що ним було направлено позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.07.20. № 1001ВИХ-20-3514, та в прохальній частині заяви викладено клопотання про зупинення виконання на підставі вказаного наказу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.20. заяву Акціонерного товариства "Укртрансгаз" призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.08.20.

27.07.20. заявником подано доповнення до заяви, в якому відповідач вказує, що на примусове виконання рішення в даній справі приватним виконавцем виконавчого органу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем списано з рахунку боржника 17.738.271,26 грн, та списано 1.773.827,12 грн основної винагороди приватного виконавця і 139,09 грн витрат виконавчого провадження, з огляду за що заявник просить суд стягнути на свою користь з позивача 17.738.271,26 грн та з приватного виконавця 1.773.966,21 грн.

28.07.20. позивачем подано письмові заперечення на заяву, в яких ним наголошено зокрема на тому, що позивачем оспорюється в суді вчинений відповідачем односторонній правочин від 17.07.20. № 1001ВИХ-20-3514.

29.07.20. до Господарського суду міста Києва надійшов запит Північного апеляційного господарського суду про направлення матеріалів справи № 910/7190/19 для подальшого скерування разом з касаційною скаргою відповідача до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Оскільки направленню підлягають матеріали справи № 910/7190/19, суд, керуючи положеннями Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України дійшов висновку за необхідне зупинити провадження по розгляду заяви по справі № 910/7190/19 до перегляду в касаційному порядку постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.06.20., з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.20. зупинено провадження по розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, по справі № 910/7190/19 до перегляду в касаційному порядку постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.06.20. у справі № 910/7190/19.

03.08.20. позивачем подано заперечення на доповнення відповідача.

03.08.20., 04.08.20., 05.08.20. приватним виконавцем подано письмові пояснення по суті заяви та по суті доповнень до заяви.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.11.20. рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.20. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.06.20. у справі № 910/7190/19 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.20. поновлено провадження по розгляду заяви про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 14.07.20. № 910/7190/19 таким, що не підлягає виконанню; заяву Акціонерного товариства "Укртрансгаз" призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.12.20.

В судове засідання 26.11.20. представники сторін явку своїх повноважних представників не забезпечили, що за висновками суду не перешкоджає розгляду заяви 26.11.20., оскільки за приписами ст. 328 ГПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Розглянувши подану заяву Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України).

За змістом цієї норми закону визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, пов`язується з певними обставинами, які мали місце на момент його видачі (пред`явлення до виконання).

По-перше, виконавче провадження № 62596984 відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. 16.07.20. та закінчено відповідною постановою від 21.07.20. з підстав його повного примусового виконання 21.07.20., в той час як заяву відповідача до позивача датовано 17.07.20. № 1001ВИХ-20-3514 про зарахування зустрічних однорідних вимог та отримано Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" лише 22.07.20.

По-друге, як відзначалось судом, умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

Натомість, позивачем вчинений відповідачем односторонній правочин від 17.07.20. № 1001ВИХ-20-3514 не визнано, а самим відповідачем оскаржено рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.20. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.06.20. у справі № 910/7190/19 до Верховного суду, що свідчить про наявність між сторонами спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

По-третє, як відзначалось судом, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. виконавче провадження № 62596984 закінчено відповідною постановою від 21.07.20. з підстав його повного примусового виконання 21.07.20.

Означене є підставою для висновку суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 14.07.20. № 910/7190/19 та відсутності правових підстав для зупинення виконання на підставі наказу, як такого, що вже виконаний приватним виконавцем.

Щодо вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення на свою користь з позивача 17.738.271,26 грн та з приватного виконавця 1.773.966,21 грн, суд вказує заявнику, що він не позбавлений права за наявності на те правових підстав з дотримання правил юрисдикції подати відповідні позови, а не заявляти позовні вимоги в межах заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.09., виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Суд відзначає, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.12. Конституційного суду України по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.12. Конституційного суду України по справі № 11-рп/2012). Аналогічну позицію наведено в рішенні від 26.06.13. Конституційного Суду України по справі № 1 7/2013.

Виходячи з того, що згідно із ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, то обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.05. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного судові рішення які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання та мають бути виконані.

Натомість відповідач намагається оспорити та уникнути свого обов`язку з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.20. у справі № 910/7190/19, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене в сукупності заява Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 14.07.20. № 910/7190/19 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в задоволенні заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 14.07.20. № 910/7190/19.

2. Ухвала набирає законної сили 26.11.20. та її може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко