ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 справа № 914/612/20

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В. П., секретаря судового засідання Марінченко Р. І., розглянув по суті у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області, м. Миколаїв Львівської області,
до відповідача 1:Новороздільської міської ради Львівської області, м. Новий Розділ Львівської області,
до відповідача 2:фізичної особи-підприємця Москалюк Марії Петрівни, м. Новий Розділ Львівської області,
про: визнання недійсним пункту рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації про право власності.
За участю представників:
прокурор:Лука Галина Володимирівна,
відповідача 1:Ратич Михайло Петрович - представник,
відповідача 2:Ратич Тарас Михайлович - адвокат.
1. Судові процедури.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області до відповідача 1: Новороздільської міської ради Львівської області та до відповідача 2: фізичної особи-підприємця Москалюка Марії Петрівни про 1) визнання недійсним пункту 1 рішення Новороздільської міської ради № 498 від 21.12.2017 «Про затвердження Програми приватизації майна комунальної власності Новороздільської міської ради на 2018 рік та прогноз на 2019-2020 роки», в частині включення до переліку об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 179, 7 кв.м. по АДРЕСА_1; 2) визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 24.10.2018 загальною площею 179,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1; 3) скасування державної реєстрації за Москалюк Марією Петрівною права власності на 31/100 частки житлового будинку, що являє собою вбудовані нежитлові підвальні приміщення №№ 1-10 загальною площею 179,7 м.кв. (номер запису про право власності №28825985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108).

1.2. Ухвалою суду від 16.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.04.2020.

1.3. 08 квітня 2020 року Новороздільською міською радою подано відзив на позов, яким проти позову заперечено в повному обсязі. ФОП Москалюк М. П. 10.04.2020 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 13.04.2020 підготовче засідання було відкладено без повідомлення дати наступного судового засідання, про дату наступного підготовчого засідання постановлено повідомили учасників судового процесі ухвалою суду.

1.4. Прокурор, 14.04.2020 подав до суду відповідь на відзив Відповідача 1. Також, 14.04.2020 ФОП Москалюк М. П. подано до суду письмові пояснення по суті справи, згідно з яким підприємець просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та заявлено попередній орієнтовний розрахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

23 квітня 2020 року Новороздільською міською радою подано суду заперечення на відповідь на відзив Прокурора.

1.5. Ухвалою суду від 25.05.2020 підготовче засідання призначено на 09.06.2020.

1.6. ФОП Москалюк М. П. 09.06.2020 подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав відсутності у заступника прокурора повноважень на підписання поданого позову.

Підготовче засідання 09.06.2020 відкладено на 09.07.2020, на 27.07.2020 та на 06.08.2020, з підстав вказаних у відповідних протоколах та ухвалах суду.

17 червня 2020 року Прокурором подано суду відповідь на відзив Відповідача 2, яким заперечено проти доводів викладених у відзиві.

Також, 18.06.2020 Прокурором подано заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду, а 13.07.2020 клопотання про відмову ФОП Москалюк М. П. у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

17 липня 2020 року Відповідачем 2 долучено до матеріалів справи копію звіту про незалежну оцінку ринкової вартості підвальних приміщень (спірних).

1.7. У підготовчому засіданні 06.08.2020 суд розглянувши заявлене клопотання Відповідача 2 про залишення позову без розгляду з підстав відсутності у заступника прокурора повноважень на підписання поданого позову, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, дійшов висновку, що заявлене клопотання є безпідставним, враховуючи наступне.

Прокурор заперечуючи про поданого клопотання, з чим погодився і суд, вказав, про те що слід розмежовувати діяльність прокуратури як юридичної особи в організаційних зносинах з державними органами, так і в ході виконаний її конституційних функцій, як органу держави, зокрема щодо здійснення представництва інтересів держави в суді.

В першому випадку - як юридичну особу - прокуратуру представляє її керівник, в разі його відсутності перший заступник, в разі його відсутності відповідний заступник (ст. 9, ст. 11, ст. 13 Закону України «Про прокуратуру»).

Більше того, юридичними особами є лише Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури.

А в другому випадку - як орган держави - функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, якими є: 1) Генеральний прокурор, 2) перший заступник Генерального прокурора, 3) заступник Генерального прокурора; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; 6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 8) керівник обласної прокуратури; 9) перший заступник керівника обласної прокуратури; 10) заступник керівника обласної прокуратури; 11) керівник підрозділу обласної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; 13) прокурор обласної прокуратури 14) керівник окружної прокуратури; 15) перший заступник керівника окружної прокуратури; 16) заступник керівника окружної прокуратури; 17) керівник підрозділу окружної прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури 19) прокурор окружної прокуратури (ст. 5 та ст. 15 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено особливості здійснення окремих форм представництва інтересів громадянина або держави в суді Так, у ч. 1 даної статті зазначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Тому, керуючись ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» було заявлено позов заступником керівника Золочівської місцевої прокуратури.

З огляду на викладене, подане клопотання відповідача є безпідставним, посилання на постанови Верховного Суду помилковим, оскільки стосуються не аналогічних правовідносин.

1.8. ФОП Москалюк М. П. 06.08.2020 подано інше клопотання про залишення позову без розгляду з підстав передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, у зв`язку із відсутністю обґрунтування підстав для представництва інтересів міської ради прокурором в суді.

Підготовче засідання 06.08.2020 було відкладено на 17.08.2020.

Прокурор 10.08.2020 подав суду заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 23574/20 від 06.08.2020).

1.9. Ухвалою суду від 17.08.2020 у задоволенні клопотання ФОП Москалюк М. П. (вх. № 23574/20 від 06.08.2020) про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. Також, ухвалою суду від 17.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.10.2020.

Відповідач 1, 30.09.2020 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечення повноважного представника сторони у судове засідання.

01 жовтня 2020 року судове засідання з розгляду справи по суті було відкладено на 22.10.2020 з підстав вказаних у протоколі судового засідання.

Також, 20.10.2020 від Відповідача 1 надійшло пояснення від 10.08.2020.

22 жовтня 2020 року судом розпочато стадію розгляду справи, вступне слово учасників процесу. Окрім того, у судовому засіданні Москалюк М. П. надала усну відповідь на питання суду: «З якою метою придбавалось спірне приміщення? Як використовується спірне мано станом на сьогодні?», на яке повідомила: «Придбавалось для розміщення магазину. Станом на зараз, використовується як магазин, для підприємницької діяльності». У вказаному судовому засіданні оголошено перерву до 02.11.2020.

1.10. 02 листопада 2020 року Відповідачем 2, а саме адвокатом Ратичем Т. М., подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з самоізоляцією як контактної особи на виконання запроваджених в Україні протипандемічних заходів із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covad-19. У судовому засіданні 02.11.2020 оголошено перерву до 16.11.2020.

10 листопада 2020 року Відповідач 1 подав клопотання про неможливість забезпечення явки представника у судове засідання, а також, вказав, що повністю заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. У судовому засіданні 16.11.2020 оголошено перерву до 23.11.2020.

1.11. Згідно з частинами першою та другою статті 216 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до частин першої та третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

1.12. Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

1.13. Таким чином, враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, достатність доказів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, відсутність будь-яких клопотань від учасників процесу з процесуальних питань, належне повідомлення учасників процесу про розгляд даної справи судом, подане Відповідачем 1 клопотання про причини неприбуття у судове засідання, беручи до уваги розумні строки розгляду справи, суд дійшов висновку розглянути спір по суті у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 23.11.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. У позовній заяві Прокурор обґрунтовує заявлені вимоги недотриманням Відповідачами порядку, встановленого чинним законодавством, для приватизації спірного об`єкту комунальної власності (нежитлового приміщення загальною площею 179,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) шляхом викупу, з порушенням вимог ст. 2, ст. 13, ст. 15, ст. 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Так, прокурор зазначає, що всупереч вищевказаним положенням Закону, Новороздільською міською радою прийнято рішення без обґрунтування доцільності відчуження комунального майна, в тому числі, шляхом викупу, без підтвердження здійсненого поліпшення орендованого майна у відсотках до вартості майна, за відсутні відомостей, що підтверджують невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; за відсутності підтвердження висновком будівельної експертизи факту здійснення, складу та вартості невід`ємних поліпшень, все ж таки, незаконно відчужено вищевказаний об`єкт нерухомості.

Підставами для визнання акту недійсним заявник зазначає невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній Законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям такого прав та охоронюваних законом інтересів держави.

Водночас, Новороздільська міська рада позбавлена повноважень самостійно скасувати вищевказане рішення, прийняте у зв`язку із його реалізацією шляхом укладення, 24.10.2018 відповідної цивільно-правової угоди у вигляді договору купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 179,7 м.кв. та здійснення Державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу між Новороздільською міською радою Львівської області та ФОП Москалюк М. П. укладено на підставі рішення органу приватизації, яке прийнято з порушенням вимог чинного приватизаційного законодавства, то вимога про визнання такого договору недійсним є похідною від попередньої.

Відтак Прокурор звернувся до суду із позовом (предмет позову) про: 1) визнання недійсним пункту 1 рішення Новороздільської міської ради № 498 від 21.12.2017 «Про затвердження Програми приватизації майна комунальної власності Новороздільської міської ради на 2018 рік та прогноз на 2019-2020 роки», в частині включення до переліку об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 179, 7 кв.м. по АДРЕСА_1; 2) визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 24.10.2018 загальною площею 179,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1; 3) скасування державної реєстрації за Москалюк Марією Петрівною права власності на 31/100 частки житлового будинку, що являє собою вбудовані нежитлові підвальні приміщення №№ 1-10 загальною площею 179,7 м.кв. (номер запису про право власності №28825985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108).

Підставою позову є порушення відповідачами законодавства щодо викупу орендованого нерухомого майна, яке належить до комунальної власності.

2.2. Новороздільська міська рада у відзиві на позов заперечуючи проти задоволення заявлених вимог вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Згідно з ст. 3, 4, 5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу. Продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами. Покупцями об`єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» включення об`єктів малої приватизації до переліку, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється відповідно до Державної та місцевих програм приватизації або з ініціативи відповідних органів приватизації чи покупців.

Заперечуючи посилання Прокурора про можливість викупу спірного об`єкту нерухомості за умови проведення орендарем поліпшення майна на більше ніж 25 відсотків його вартості, міська рада зазначає таке.

Положеннями частини першої ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» встановлено, що викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Вказані положення Закону не встановлюють обмеження щодо передбачених спеціальних випадків коли у особи може виникнути право на приватизацію об`єкту шляхом його викупу, лише у рамках цього Закону, а є відсилання до інших законодавчих актів.

Положеннями ст. 182 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» встановлено особливості приватизації окремих груп об`єктів, проте в ній не зазначено, що п. 1 ч. 1 цієї статті встановлює виключний випадок, коли об`єкт оренди може бути приватизований шляхом викупу орендарем. Дана норма встановлює додаткові гарантії орендарю, що за згодою орендодавця здійснив невідокремлені поліпшення, у випадку якщо право на викуп не передбачене договором. Тобто, орган приватизації вправі самостійно обирати такий спосіб приватизації як викуп за відсутності будь-яких додаткових умов, як то проведення поліпшення майна не менше ніж на 25 відсотків.

Також, Відповідач звертає увагу на тому, що згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», який набрав чинності 07.03.2018, Установлено, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими: дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом; після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу; на момент прийняття рішення про їх приватизацію належали до об`єктів групи Г згідно з класифікацією об`єктів приватизації, встановленою Законом України «Про приватизацію державного майна», та щодо яких є дійсною оцінка, або Кабінетом Міністрів України визначено радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу об`єктів приватизації за результатами проведення конкурсу.

Таким чином, приватизація об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято здійснюється і завершується відповідно до вимог Закону.

Відтак, Новороздільська міська рада вважає заявлені вимоги про визнання недійсним оспорюваного акту органу місцевого самоврядування вимогам чинного законодавства безпідставними.

Щодо визнання оскарженого договору купівлі-продажу недійсним, Відповідач заперечуючи вказане зазначає, що сторони уклали договір при їх вільному волевиявленні та вчинили дії, що свідчать про прийняття їх до виконання, тобто дії спрямовані реальне настання правових наслідків, а їх внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, тому посилання Прокурора на те, що спірний правочин не відповідає ст. 203 ЦК України не підтверджується належними та допустимими доказами.

2.3. Прокурор у відповіді на відзив Новороздільської міської ради заперечуючи проти вказаних міською радою доводів зазначає, що відчужений об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 належить до групи А, тому правовий механізм його приватизації (незалежно від того, що це майно належало територіальній громаді) передбачений чинним на час прийняття рішення органу місцевого самоврядування (21.12.2017) Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та станом на момент укладення договору-купівлі продажу (24.10.2018), тобто на момент завершення процесу приватизації комунального майна, передбачений Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна».

Із змісту листа Новороздільської міської ради № 02-13/11/106 від 28.01.2020 вбачається, що приватизація шляхом викупу окремих об`єктів нерухомого майна, у томі числі, нежитлового приміщення площею 179,7 м.кв, орендованого ФОП Москалюк М. П., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відбулася, як з порушенням порядку та вимог частини 2 статті 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (надалі Порядок), затвердженого наказом Фонду державного майна України 27.02.04 № 377, так і ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», оскільки орендар не отримав письмової згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; відсутні відомості, що невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; факт здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, не підтверджено висновком будівельної експертизи, та вартість невід`ємних поліпшень, не підтверджено висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності.

2.4. Новороздільська міська рада у запереченнях на відповідь на відзив Прокурора, звертає увагу на тому, що орган приватизації самостійно прийняв рішення про приватизацію об`єктів у спосіб їх викупу покупцем відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Вказані дії у повному обсязі узгоджуються із позицією Конституційного Суду України, яка наведена у п. 5 мотивувальної частини та аб. 2 п. 1 резолютивної частини рішення від 13.12.2000 № 4-рп/2000 у справі № 1-16/2000.

2.5. ФОП Москалюк М. П. - у поданих до суду поясненнях (які за своєю суттю є відзивом на позов) вказує, що згідно з Договором купівлі-продажу 31/1000 (тридцять одної тисячної) частки житлового будинку, посвідченого 24.10.2018 державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3150, територіальна громада міста Новий Розділ в особі Новороздільської міської ради на підставі рішення XXVIII сесії VII демократичного скликання Новороздільської міської ради Львівської області № 498 від 21.12.2017 передано ФОП Москалюк М. П. у власність 31/1000 (тридцять одну тисячну) частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що являє собою вбудовані нежитлові підвальні приміщення №№І-Х, загальною площею 179,7 кв.м. Продаж вчинено за 400'488,00 грн - п. 2.1 Договору. Вказані кошти сплачено продавцю (Новороздільській міській раді Львівської області) в повному обсязі.

На думку Позивача, рішення органу місцевого самоврядування, договір купівлі-продажу є недійсними, оскільки, нібито, не здійснено невід`ємних поліпшень в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна. Проте, таке твердження позивача є надуманим.

У випадку укладання правочинів із перевищенням органом влади або місцевого самоврядування своїх повноважень, ЄСПЛ застосовуються наслідки такого виходу за межі повноважень, які в узагальненому виді прийнято називати доктриною ultra vires тобто сукупністю правил щодо оцінки такого порушення та встановлення його наслідків для усіх учасників правочину.

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» вбачається, що Європейський суд наголошує на тому, що доктрина ultra vires застосовується державою з урахування принципу пропорційності втручання держави у право приватної особи мирно володіти своїм майном. У зазначеній справі, констатуючи порушення ст. 1 Першого протоколу до вказаної Конвенції, Європейський суд з прав людини обґрунтував його тим, що орган державної влади при укладанні угоди, вважав себе компетентним на її укладання, при цьому національне законодавство не містило чітко вираженої заборони на укладання таких угод і укладання таких угод було звичайною практикою, а відтак особа приватного права мала всі підстави вважати, що орган державної влади діє в межах компетенції.

В аспекті викладеного, такий спосіб набуття відповідачем 2 права на майно (31/1000 частку житлового будинку) передбачена національним законодавством.

Також, Відповідач 2 звертає увагу на усталену практику як ЄСПЛ, так і Верховного Суду у подібних правовідносинах та просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Разом із вказаними поясненнями ФОП Москалюк М. П. заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зокрема. Подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Відповідач 2 очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

2.6. Прокурор у відповіді на відзив ФОП Москалюк М. П. окрім доводів, зазначених у відповіді на відзив Міської ради щодо застосування норм законодавства України, вказує що посилання Відповідача 2 у справі на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006, «Україна-Тюмень проти України» від 04.10.2010 та інші, наголошуючи на тому, що не може існувати солідарного ризику і солідарної відповідальності Новороздільської міської ради та ФОП Москалюк М. П. як орендаря за перевищення органом влади - Новроздільської міської ради своїх повноважень є безпідставними, у зв`язку із тим, що міська рада у даному випадку не зовсім перевищила свої повноваження щодо відчуження нерухомого майна територіальної громади м. Новий Розділ, адже такі повноваження щодо відчуження комунального майна, міській раді надано п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У даному випадку відчуження майна відбулося не внаслідок перевищення органом місцевого самоврядування своїх повноважень, а внаслідок недотримання, встановленої Законом про приватизацію відповідної процедури та порядку, зокрема, приватизація шляхом викупу окремих об`єктів нерухомого майна, з порушенням порядку та вимог частини 2 статті 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (надалі Порядок), затвердженого наказом Фонду державного майна України №377 від 27.02.04, так і ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Також безпідставним є посилання Відповідача 2 на постанову Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, та інші постанови ВС України та на норми ст. 387, ст. 388 ЦК України, якими регулюється порядок витребування майна з чужого незаконною володіння, вимоги власника про визнання права власності тощо, адже у даному випадку немає спору про витребування майна з чужого незаконного володіння.

2.7. Клопотанням від 13.07.2020 Прокурор заперечив щодо відшкодування витрат професійної правничої допомоги, які заявила ФОП Москалюк М. П., як невиправдані та не співмірні. Також, Прокурор зазначив, що наданий розрахунок не відповідає Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, з аналізу положень якої встановлено, що година роботи адвоката складає 101,35 грн.

3. Обставини справи.

3.1. 28 березня 2011 року Виконавчим комітетом Новороздільської міської ради Львівської області прийнято рішення № 114 «Про надання ФОП Москалюк М. П. в оренду нежитлових півпідвальних приміщень по АДРЕСА_1», яким вирішено надати Відповідачу 2 в оренду нежиле півпідвальне приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 179,7 м.кв. з метою влаштування об`єкту оренди підприємницької діяльності строком на 2 роки 11 місяців, встановивши орендну плату в розмірі 7,90 грн/м.кв. (з ПДВ) (Т. 1, а.с. 27).

01 квітня 2011 року між Новороздільською міською радою та фізичною особою-підприємцем Москалюк Марією Петрівною укладено Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Новий Розділ (Т. 1, а.с. 19-21). Згідно з п. 1.1., 1.2. цього Договору, Орендодавець, на підставі Положення «Про оренду майна територіальної громади міста Новий Розділ», протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади м. Новий Розділ від 18.03.2011 № 3 та рішення Виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 28.03.2011 № 114, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі підпідвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_1, м. Новий Розділ, загальною площею 179,7 м.кв., вартість якого визначена згідно звіту про оцінку вартості майна ДП «Новороздільське МБТІ» і становить за незалежною оцінкою 113000,00 грн з ПДВ. Майно передається в оренду з метою влаштування об`єкту підприємницької діяльності, а саме організації магазину промислових товарів.

Також 01.04.2011 між сторонами вищевказаного Договору оренди, підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна, що здається в оренду (Т. 1, а.с. 26), згідно з яким, ФОП Москалюк М. П. прийняла Майно в оренду.

01 березня 2014 року згідно з Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Новий Розділ (нова редакція) (Т. 1. а.с. 22-24) ). Пунктами 1.1., 1.2. якого закріплено, що Орендодавець, на підставі Положення про оренду майна територіальної громади міста Новий Розділ, затвердженого рішенням сесії Новороздільської міської ради від 04.01.2013 № 332, протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади м. Новий Розділ від 18.03.2011 № 3 та рішення Виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 28.03.2011 № 114 передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі підпідвальні приміщення (далі - Майно) площею 179,70 м.кв., розміщені за адресою: м. Новий Розділ, АДРЕСА_1 у підвалі дев`яти поверхового житлового будинку, що перебуває на балансі комунального підприємства «Розділжитлосервіс» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно звіту про оцінку вартості майна МП «Стимул» становить за незалежною оцінкою 113600,00 грн з ПДВ. Майно передається в оренду з метою організації магазину промислових товарів.

Пунктами 5.1.9. Договору закріплено, що Орендар зобов`язується у разі здійснення Орендарем з дозволу Орендодавця невід`ємних поліпшень орендованого майна, Орендар зобов`язаний надати аудиторський висновок щодо підтвердження фінансування здійснених поліпшень орендованого ним нерухомого майна згідно діючого законодавства.

Орендодавець зобов`язаний відшкодування Орендарю вартість зроблених необхідних невід`ємних покращень орендованого майна, за наявності письмового дозволу Орендодавця на такі покращення в межах суми збільшеної вартості орендованого майна при припиненні чи розірванні договору відповідно до законодавства та поверненні майна Орендодавцю (п. 7.3. Договору).

01 березня 2017 року між Виконавчим комітетом Відповідача 1 та Відповідачем 2 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Новий Розділ від 01.03.2014, викладеного в новій редакції згідно додаткової Угоди № 1 до Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Новий Розділ № 165 від 01.04.2011 (Т. 1, а.с. 25).

3.2. 21 грудня 2017 року Новороздільська міська рада Львівської області рішенням № 498 (Т. 1, а.с. 13-18) «Про затвердження програми приватизації майна територіальної громади міста Новий Розділ на 2018 рік та прогноз на 2019 - 2020 роки», затверджено відповідну програму з ідентичною назвою, яка є додатком до вказаного рішення. Так, першим завданням вказаної вище програми є: наповнення спеціального фонду міського бюджету від відчуження комунального майна, шляхом викупу - нежитлові приміщення загальною площею 179,7 м.кв. по АДРЕСА_1 (орендар ФОП Москалюк М. П.).

3.3. На підставі Договору купівлі-продажу 31/1000 частки житлового будинку від 24.10.2018 Територіальна громада міста Новий Розділ передає у власність, а Москалюк Марія Петрівна приймає 31/1000 частку житлового будинку, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , що являє собою вбудовані нежитлові підвальні приміщення №№ I-X, загальною площею 179,7 кв.м., розміщені в підвалі дев`яти поверхового житлового будинку і оплачує відповідно до умов цього договору (п. 1.1. Договору (Т. 1, а.с. 28-29). Вказаний Договір посвідчено державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О. Я., та зареєстровано в реєстрі за № 3150.

Згідно з Актом № АП/70-18 прийому-передачі 31/1000 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 26.10.2018 (Т. 1, а.с. 42) продавець передав, а покупець прийняв приватизоване 24.10.2018 спірне майно.

3.4. Листом від 26.12.2019 № 05/47/1-2882вих-19 Золочівська місцева прокуратура звернулась до Новороздільської міської ради, в якому повідомила, що у зв`язку із здійсненням процесуального керівництва у кримінальному провадження останній необхідно надати інформацію/документи щодо прийнятих рішень про приватизацію орендованих об`єктів нерухомого майна, зокрема, щодо 31/1000 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, заг. пл. 179,7 м.кв., м. новий Розділ (Договір купівлі-продажу від 24.10.2018 (покупець Москалюк М. П. ) (Т. 1, а.с. 33).

Виконавчий комітет Новороздільської міської ради у відповідь на вищевказаних лист прокурора, листом № 02-13/06/1880 від 31.12.2019 повідомив останнього, що запитані документи уже надавались на виконання ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 07.05.2019.(Т. 1, а.с. 34)

Додатково, до листа № 02-13/06/1880 від 31.12.2019 Міська рада надала наявні в останньої документи, та повідомила, що документів, які стосуються невід`ємних покращень майна згаданого у запиті надати не може, адже з заявами про проведення невід`ємних покращень майна до виконавчого комітету чи міської ради не звертались (Т. 1, а.с. 36).

3.5. 22 січня 2020 року Прокурор повторно звертався з листом до Новороздільської міської ради та просив надати необхідні документи щодо приватизації орендованих об`єктів нерухомого майна, зокрема, і щодо спірного майна.

Міська рада листом від 28.01.2020 надала Прокурору наявні у неї копії документів, а також повідомила зокрема, що міською радою інших рішень, окрім затвердження програми приватизації майна територіальної громади міста Новий Розділ на 2018 рік та прогноз на 2019 - 2020 роки Т. 1, а.с. 13-18.

3.6. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 12.02.2020 спірне майна зареєстроване за Москалюк М. П. (Т. 1, а.с. 46).

3.7. Прокурор для належного відновлення законних прав та інтересів територіальної громади звернувся до суду із позовом про визнання недійсним першого пункту рішення органу місцевого самоврядування щодо спірного майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна та скасування державної реєстрації про право власності на таке майно.

4. Позиція суду.

4.1. Підставою позову є неправомірне включення Новороздільською міською радою спірного майна до об`єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу. З огляду на це подальше його відчуження на таких умовах порушило визначений законом порядок приватизації об`єктів комунальної власності. Зазначене є підставою для визнання укладеного договору недійсним на підставі статті 215, частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, для правильного вирішення спору суду необхідно проаналізувати

1) компетенцію органу місцевого самоврядування з розпорядження майном комунальної власності,

2) законність включення спірного приміщення до об`єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу, а відтак -

3) зробити висновок про відповідність чи невідповідність укладеного договору купівлі-продажу встановленим законом вимогам.

4.2. Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Новороздільська міська рада.

При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Територіальна громада міста Новий Розділ як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Новороздільській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Таким чином, здійснення Радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади. Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №3-604гс16, від 15.03.2017 №916/2130/15.

Чітке та неухильне дотримання органом місцевого самоврядування вимог закону, особливо в частині розпорядження майном, що належить відповідній територіальній громаді, покликане забезпечити не просто дотримання прав цієї громади, а й забезпечити ефективне управління цим майном, що призведе (має на меті призвести) до підвищення доходів з такого управління.

Отже, завданням суду у цій справі є визначити відповідність дій органу місцевого самоврядування вимогам законодавства у сфері приватизації майна, що належить територіальній громаді.

4.3. Станом на час укладення Договору та виникнення відповідних правовідносин чинними були два основні законодавчі акти, які регулювали порядок та особливості здійснення приватизації державного та комунального майна: Закони України «Про приватизацію державного майна» та «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Так, Закон України «Про приватизацію державного майна» регулював правові, економічні та організаційні основи приватизації державного майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, з метою створення багатоукладної соціально орієнтованої ринкової економіки України. Згідно з ст. 1 та ч. 4 ст. 3 цього Закону приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки. Законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законів України з питань приватизації. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Статтею 15 вказаного Закону визначені способи приватизації, зокрема, шляхом: продажу об`єктів приватизації на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу об`єктів приватизації за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс); продажу акцій (часток, паїв), що належать державі у господарських товариствах, на аукціоні, за конкурсом, на фондових біржах та іншими способами, що передбачають загальнодоступність та конкуренцію покупців; продажу на конкурсній основі єдиного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених частиною першою статті 12 цього Закону; продажу акцій на міжнародних фондових ринках, у тому числі у вигляді депозитарних розписок; іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об`єктів окремих галузей, викупу.

Згідно з статтею 162 Закону України Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) викуп акцій (часток, паїв), що належать державі в статутному капіталі господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності, здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації та з урахуванням установчих документів таких товариств. Викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Правовий механізм приватизації єдиних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу визначено Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Статтями 1 та 2 цього закону визначено, що сферою застосування закону є галузі, які підлягають першочерговій приватизації: переробна і місцева промисловість, промисловість будівельних матеріалів, легка і харчова промисловість, будівництво, окремі види транспорту, торгівля і громадське харчування, побутове обслуговування населення, житлово-експлуатаційне і ремонтне господарство. Відповідно до цього Закону можуть також приватизуватися підприємства інших галузей, якщо вони відповідають вимогам частини першої статті 2 цього Закону або якщо це передбачено планами їх приватизації. До відносин щодо приватизації невеликих державних підприємств, не врегульованих цим Законом, застосовується Закон України «Про приватизацію майна державних підприємств». До об`єктів малої приватизації належить єдині майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, які можуть бути виділені в самостійні суб`єкти господарювання - юридичні особи (у тому числі ті, що передані в оренду, перебувають у процесі реструктуризації), на яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний (фінансовий) рік не перевищує 100 осіб, а обсяг валового доходу від реалізації продукції (робіт, послуг) за такий період не перевищує 70 мільйонів гривень та/або вартості майна яких недостатньо для формування статутного капіталу акціонерного товариства, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (група А); окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А); об`єкти незавершеного будівництва, законсервовані об`єкти, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (група Д); об`єкти соціально-культурного призначення, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані, крім тих, що не підлягають приватизації (група Ж).

Статтею 3 вказаного Закону визначено способи приватизації об`єктів малої приватизації: викуп; продаж на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продаж за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону. Шляхом продажу за конкурсом може здійснюватися приватизація окремих єдиних майнових комплексів групи А та окремих об`єктів групи Ж. Особливості кожного з цих способів визначаються в подальших статтях цього Закону. Проте лише викуп не допускає конкурентного продажу об`єкту приватизації.

Враховуючи вищенаведені положення, відчужений об`єкт нерухомості нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 179,7 м.кв. належить до групи А об`єктів малої приватизації.

4.4. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону. Статтею 6 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що суб`єктами приватизації є: державні органи приватизації; місцеві ради, органи приватизації територіальних громад; покупці.

У статті 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» визначено три способи малої приватизації: викуп; продаж на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продаж за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону. Особливості кожного з цих способів визначаються в подальших статтях цього закону. Проте лише викуп не допускає конкурентного продажу об`єкту приватизації.

Відповідно до частини 1 статті 182 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Отже, обов`язковою передумовою приватизації орендованого комунального майна (нежитлового приміщення) групи А шляхом викупу є виникнення права в орендаря на такий викуп. Це право виникає за сукупності таких умов:

- орендар за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснив поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди;

- розмір такого поліпшення становить не менше як 25 відсотків ринкової вартості майна, за якими воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

4.5. Аналізуючи наявність цих умов у справі, що розглядається, суд робить такі висновки.

По-перше, чинне цивільне законодавство містить право орендаря здійснювати різного роду поліпшення наймачем орендованого майна. Так, стаття 778 Цивільного кодексу України розмежовує два основні види поліпшення наймачем речі, переданої в найм: поліпшення, які можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, а також такі, які не можуть. Абзацом 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати … поліпшення орендованого майна.

Отже, в будь-якому разі наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Зазначена норма покликана забезпечити право наймача на реалізацію різного роду прав, які виникають внаслідок проведеного поліпшення. Отже, наявність згоди наймодавця на поліпшення наймачем переданої в найм речі є обов`язковою передумовою для виникнення у наймача прав, які виникають з такого поліпшення.

Особливим правом, яке виникає внаслідок проведення наймачем невідокремлюваних поліпшень переданого в найм майна територіальної громади, яке належить до групи А, є право на приватизацію такого майна шляхом викупу, яке може бути реалізовано в порядку, визначеному статтею 182 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Відповідно до частини 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Частинами 1, 4 ст. 289 ГК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) передбачено, що орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Приватизація цілісних майнових комплексів, нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, зданих в оренду, здійснюється у випадках і порядку, передбачених законом. Однак, в порушення вимог зазначеної статті сторони договору не передбачили право орендаря на викуп об`єкта оренди.

Проте в матеріалах справи відсутня як заява фізичної особи-підприємця Москалюк М. П. про намір здійснити поліпшення орендованого майна, так і згода Міської Ради на здійснення таких поліпшень. Радою листом (Т. 1, а.с. 36) підтверджено, що Підприємець на її адресу не звертався із заявою про надання дозволу на здійснення невідємних покращень приміщення.

По-друге, матеріали справи не містять доказів здійснення Підприємцем покращень орендованого майна, які були здійснені після укладення договору оренди та до ухвалення рішення про приватизацію. Доводи Відповідача 2 - ФОП Москалюк М. П. про те, що ринкова вартість спірного об`єкту станом на дату укладення оскарженого Договору купівлі-продажу нерухомого майна практично у чотири рази більша ніж станом на дату укладення Договору оренди від 01.04.2011 жодним чином не підтверджують факту проведення невід`ємних покращень, адже не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а вартість майна зі спливом часу має здатність зменшуватись чи збільшуватись в залежності від тих чи інших характеристик майна. Також суд звертає увагу на тому, що поданий Відповідачем 2 звіт про оцінку спірного майна станом на 2003 рік не має значення для правильного вирішення даного спору, адже спірні правовідносини, зокрема, питання визначення вартості нерухомого майна мають значення для справи за період часу від моменту отримання майна в оренду та до моменту прийняття рішення про приватизацію.

З аналізу наведених вище обставин встановлено, що орган приватизації - Міська рада за відсутності підстав вартісно оцінити покращення та порівняти їх з вартістю об`єкта оренди, прийняла рішення про приватизацію спірного нерухомого майна в супереч вимогам вище вказаних положень законів.

За таких обставин суд вважає доводи прокурора у цій справі обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

4.6. Крім того, з огляду на посилання представника ФОП Москалюк М. П. на необхідність дотримання статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне проаналізувати обставини цієї справи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Внаслідок ухвалення національним судом рішення у цій справі Підприємець буде позбавлений права власності на майно. Водночас стаття 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року зобов`язує держави-учасниці гарантувати недоторканість права власності. Як убачається з прецедентної практики суду в цій частині, для аналізу виправданості втручання у право власності необхідним є дослідження трискладового тесту: законність, легітимна мета та пропорційність.

У цій справі вимогу законності дотримано, адже договір визнається судом недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий що порушує встановлені статтею 182 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» імперативні процедури приватизації комунального майна шляхом викупу.

Що стосується переслідування легітимної мети, то суд звертає увагу учасників спору, що в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини обґрунтування легітимних цілей для втручання у право власності в більшій мірі належить національним органам. У цій справі суд розглянув заперечення Підприємця стосовно відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, проте з такими доводами не погодився. Більш детальні мотиви, якими керувався суд, викладені в попередніх ухвалах суду та даному рішенні. Судом було відмовлено у задоволенні двох клопотань заявлених з різних підстав про залишення позову без розгляду. Додатково суд звертає увагу на тому, що легітимна мета у цій справі полягає в дотриманні законності приватизації (відчуження) об`єкта нерухомого майна, що належить територіальній громаді міста Новий Розділ. Зазначене відіграє важливу роль не лише з точки зору формального дотримання закону, але й переслідує цілком практичну ціль. У випадку неправильного визначення способу приватизації територіальна громада позбавляється можливості відчужити такий об`єкт за більш конкурентними правилами.

Що стосується принципу пропорційності, то у цій справі його також не порушено. При цьому суд враховує ту обставину, що об`єкт приватизації було відчужено внаслідок порушення Міською Радою вимог Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» в частині правильності визначення способу приватизації. В Підприємця виникає реституційне право внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу, результатом чого має стати повернення сплачених коштів за об`єкт приватизації. В ході розгляду справи судом не встановлено, а Підприємцем не обґрунтовано покладення на нього надмірного індивідуального тягаря внаслідок ухваленого рішення у цій справі. В цьому контексті суд також звертає увагу на тій обставині, що Підприємець своїми діями сприяв неправильному визначенню способу приватизації, адже йому було відомо про відсутність будь-яких робіт з поліпшення орендованого майна, які б могли бути здійснені після укладення договору оренди та які могли б бути підставою для реалізації права на викуп такого майна.

Доказів які б підтверджували протилежне (здійснення поліпшення орендованого майна суду не подано).

4.7. Отже, суд проаналізувавши усі вищезазначені обставини з`ясував,

4.7.1. матеріали справи не містять доказів проведення невід`ємних покращень нежитлового приміщення загальною площею 179,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у період після укладення Договору оренди та до прийняття Радою рішення про включення вказаного приміщення до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу.

4.7.2. Рішення Ради від 21.12.2017 № 498 прийнято з порушенням вимог, визначених статтею 182 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», оскільки відсутні: - Дозвіл на проведення невід`ємних покращень; - Докази перевищення вартості таких покращень 25% вартості орендованого майна; - Докази фактично вчинених покращень до часу звернення до органу приватизації з проханням про приватизацію шляхом викупу.

З огляду на це оскаржуване Прокурором рішення Ради прийнято з порушенням вимог зазначеної вище норми закону, що є підставою для визнання такого недійсними.

Дотримання зазначених вище процедур є необхідною передумовою для визнання укладеного Договору купівлі-продажу 24.10.2018 таким, що відповідає вимогам цивільного та приватизаційного законодавства. Їх порушення означає, що зміст Договору суперечить зазначеним вище актам цивільного законодавства. Це у свою чергу є підставою для визнання недійсним укладеного Договору на підставі статті 215, частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

4.8. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено підстави здійснення відповідної реєстрації, однією з яких є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Абзацом 2 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, оскільки заявлена вимога про скасування державної реєстрації за Москалюк М. П. права власності на 31/1000 частки житлового будинку, що являє собою нежитлові приміщення №№ 1 - 10 загальною площею 179,7 м.кв., є безпосередньо похідною від задоволенні інших заявлених вимог, які судом задоволено, вказана вимога є теж обґрунтованою та підлягає задоволенню.

4.9. Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

5. Судові витрати.

5.1. Пунктом 2 частини першої та пунктом 2 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо розподілу судового збору за розгляд судом вимоги про визнання недійсними рішення Новороздільської міської ради, то судовий збір в цій частині покладається на Раду на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо розподілу судового збору за розгляд двох інших позовних вимог, то в цій частині суд покладає судовий збір у рівних частинах на обох Відповідачечів.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 20, 45, 53, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним пункт перший рішення Новороздільської міської ради № 498 від 21.12.2017 «Про затвердження програми приватизації майна територіальної громади міста Новий Розділ на 2018 рік та прогноз на 2019 - 2020 роки», в частині включення до переліку об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення площею 179,7 м.кв. по АДРЕСА_1.

3. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 24.10.2018 загальною площею 179,7 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Скасувати державну реєстрацію за Москалюк Марією Петрівною права власності на 31/1000 частки житлового будинку, що являє собою вбудовані нежитлові підвальні приміщення №№ I-X загальною площею 179,7 м.кв. (номер запису про право власності № 28825985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108).

5. Стягнути з Новороздільської міської ради Львівської області (81652, Львівська область, м. Новий Розділ, вул. Грушевського, буд. 24; ідентифікаційний код 04056210) на користь Прокуратури Львівської області (79000, м. Львів, пр. Шевченка, буд. 17-19; ідентифікаційний код 02910031) - 4'204,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

6. Стягнути з фізичної особи-підприємця Москалюк Марії Петрівни ( АДРЕСА_2 ; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Львівської області (79000, м. Львів, пр. Шевченка, буд. 17-19; ідентифікаційний код 02910031) - 2'102,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.11.2020.

Суддя В.П. Трускавецький