ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5296/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Чус О.В.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від відповідача: Поух Д.А., ордер серії АЕ №1045976 від 01.12.2020 р., адвокат;

представник позивача не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агроальянс

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року (суддя Петренко Н.Е.) у справі №904/5296/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агроальянс

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Хлібозавод №10

про стягнення основного боргу у розмірі 380 000 грн., 5% штрафу від неповернутої суми у розмірі 19 000 грн., 3% річниху розмірі 5 497 грн., пені у розмірі 26 443, 84 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 882, 46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОАЛЬЯНС" звернувся до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод №10" із позовом про стягнення основного боргу у розмірі 380 000,00грн., 5% штрафу від неповернутої суми у розмірі 19 000,00грн., 3% річних у розмірі 5 497,00грн., пені у розмірі 26 443,84грн., інфляційних втрат у розмірі 1 882,46грн.

Одночасно з позовною заявою, позивач надав суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод №10" та знаходяться у будь-яких банках чи інших фінансових установах, касах підприємства чи у третіх осіб на території України, в межах суми позову у розмірі - 432 823,30 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року у справі №904/5296/20 відмовлено позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Агроальянс звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/5296/20 від 30.09.2020 року скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неправильне застосування норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки заяві про забезпечення позову та про необхідність її розгляду за участі представника позивача.

На думку апелянта, взявши до уваги заперечення відповідача на заяву про забезпечення доказів, подане відповідачем з порушенням норм ГПК, та за умов його обізнаності щодо надходження та розгляду процесуального документу, повідомлення про розгляд якого судом не здійснюється, судом порушено такі основні принципи судового процесу як гласність і відкритість судового процесу, повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність.

Апелянт вважає, що відмовивши у задоволенні заяви, суд першої інстанції не навів мотивів, які вплинули на прийняте ним рішення.

Арешт грошових коштів відповідача в межах суми позову стосується грошових коштів, які належать до предмету спору, є адекватним заходом забезпечення позову, що не позбавляє відповідача власності на грошові кошти, а забезпечується з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Крім того, апелянт вважає, що судом при прийняті рішення не враховані висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 910/1040/18 та інших справах.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року у справі № 904/5296/20 та задоволення заяви.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агроальянс на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року у справі №904/5296/20, розгляд призначено на 02.12.2020р. колегією суддів у складі: головуючого судді Березкіної О.В., суддів: Антоніка С.Г., Чус О.В.

В судовому засіданні 02.12.2020 року представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін (відзив на апеляційну скаргу).

Апелянт, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надав, що надає можливість суду розглянути справу на підставі наявних доказів.

02.12.2020 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агроальянс 28.09.2020 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №10" із позовом про стягнення основного боргу у розмірі 380 000 грн., 5% штрафу від неповернутої суми у розмірі 19 000 грн., 3% річниху розмірі 5 497 грн., пені у розмірі 26 443, 84 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 882, 46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем грошових зобов`язань за Договором №ФД-25/03/2019 про надання поворотної фінансової допомоги від 26.03.2019 року в частині повернення коштів за договором.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Агроальянс посилався на те, що не вжиття зазначених заходів забезпечення позову, істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки Відповідач матиме можливість розпоряджатися спірними грошовими коштами та розтратити їх з метою не повернення їх позивачу та ухилення від виконання рішення суду по справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних обґрунтувань та доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Зі змісту поданої заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача, якими мотивовано забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України у редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду - вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна, витрачання коштів з метою ухилення від виконання зобов`язань та таке інше.

Саме лише існування заборгованості за договором не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на те, що позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду по суті спору, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, доводи апелянта про те, що суд не надав належної оцінці заяві про забезпечення позову є безпідставними, оскільки окрім посилань на норми ГПК України, які регламентують питання забезпечення позову, та рішень Європейського Суду, заява не містить жодного доказу на підтвердження необхідності вжиття відповідних заходів.

Посилання апелянта на порушення судом принципів гласності, відкритості та диспозитивності з тих підстав, що відповідач уже в день подання заяви про забезпечення позову, був обізнаний про подання такої заяви та надав заперечення на неї, є необгрунтованими, оскільки на сайті господарського суду Дніпропетровської області - dp.arbitr.gov.ua, який є відкритим для доступу, у розділі « Список автоматично розподілених судових справ» в день надходження відображається інформація про суть судової справи, сторони, склад суду, що автоматично визначається у день надходження заяви.

Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості бути обізнаним про надходження заяви за умов відслідковування сайту господарського суду, а тому відсутні порушення з боку суду першої інстанції, на які посилається апелянт.

Крім того, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про порушення його прав внаслідок розгляду заяви без його участі.

Так, відповідно до статті 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, питання необхідності розгляду заяви про забезпечення позову за участю заявника, вирішується судом на власний розгляд, з урахуванням обставин конкретної справи і не є обов`язковим, а тому суд не порушив норми процесуального права, розглянувши дану заяву без участі позивача.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, є безпідставним з огляду на наступне.

Так, предметом спору у зазначені справі було вирішення питання щодо забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, яким звернено стягнення на нерухоме майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, в даній справі була сформульована правова позиція про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 20.12.2017 № 7861, вчиненого Приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Тобто, як предмет спору так і обставини справ не є тотожними, а тому суд першої інстанції не допустив порушень положень статті 236 ГПК України.

Інші справи, на які посилається апелянт, також за своїм змістом хоча і вирішують питання щодо забезпечення позову, проте містять різні засоби забезпечення та відповідно інші обставини, які вирішуються під час розгляду цих справ.

Проте, колегія суддів зазначає, що обґрунтування необхідності забезпечення позову під час вирішення конкретної справи полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

В даному випадку, позивач не надав відповідних доказів і обгрунтувань.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агроальянс - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі №904/5296/20- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, передбаченому ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.12.2020року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Чус