ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Справа№ 925/532/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 05.08.2020

у справі № 925/532/20 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

до Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод"

про стягнення 132 330,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" (далі - відповідач) заборгованості в розмірі 132 330,97 грн. з яких: 116 720,38 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 266,30 грн. 3 % річних на підставі договору № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016, укладеного між сторонами у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оплата за поставлений газ проводилася Відповідачем з порушенням термінів, передбачених умовами Договору.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.08.2020 у справі № 925/532/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" - 11 672,00 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 208,90 грн. 3 % річних на підставі договору № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016 та 2102,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору. В решті вимог у позові відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правомірність позову доведена зібраними у справі доказами, однак позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 11 672, 00 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 208,90 грн. як 3% річних на підставі договору № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 05.08.2020 у справі № 925/532/20 скасувати в частині відмови у стягненні пені в повному обсязі. Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" - 116 720,38 грн. пені.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення є незаконним, винесеним з неповним дослідженням матеріалів справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.08.2020 у справі № 925/532/20, роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Позиції учасників справи

Приватне акціонерне товариство "Черкаський асфальтобетонний завод" не висловило своєї позиції щодо вимог і змісту апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу до суду не подало.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" (далі - Постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Черкаський асфальтобетонний завод" далі - Споживач, відповідач) було укладено договір № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу (далі - Договір), у відповідності до якого Постачальник зобов`язався передати Споживачу у 2016 році природний газ, в обсягах і порядку, передбачених Договором, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Сторони погодили, що Договір набирає чинності з дати підписання та діє по 31 грудня 2016 року, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договірні відносини між сторонами у даній справі по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Загальні умови виконання господарських зобов`язань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п. 1.2. Договору передбачено, що Постачальник передає Споживачу газ в обсягах 120 тис. м. куб (сто двадцять тисяч) куб. метрів, в тому числі по місяцях:

- жовтень - 50 тис. м. куб;

- листопад - 40 тис. м. куб;

- грудень - 30 тис. м. куб.

Згідно з п. 2.2. Договору ціна 1000 м. куб. природного газу становить 5 273,03 грн., крім того ПДВ - 1 054,61 грн.

Ціна за 1000 м. куб. протранспортованого природного газу магістральними трубопроводами становить - 368,60 грн., крім того ПДВ - 73,72 грн.

На момент укладення договору, загальна вартість 1000 м. куб. поставленого природного газу з урахуванням ПДВ становить - 6 769,96 грн.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що оплата фактичних обсягів газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті за ціною визначеною в п. 2.2. цього договору не пізніше п`ятого числа місяця наступного за звітним.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати за поставлений природний газ за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується Постачальником у рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Споживача на підставі його письмової заяви.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк з дня збільшення цього обсягу (п. 3.1. договору).

Оплата вартості поставленого природного газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок Постачальника.

Приймання - передача газу, поставленого Постачальником та прийнятого Споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі які є невід`ємними частинами цього Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 4.3 договору).

У період дії даного Договору між сторонами були укладені додаткові договори до Договору, відповідно до яких сторонами визначались планові обсяги споживання природного гачу на 2019 рік (Додатковий договір №25 від 13.12.2018 року та ціна природного газу на відповідний звітний місяць).

Матеріалами справи підтверджується, що в період з квітня 2019 року по жовтень 2019 року поставлено відповідачу 240,229 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 1 856 419,67 грн., в тому числі ПДВ (Акти приймання - передачі природного газу), а саме:

- у квітні 2019 року - 22099 куб. м. на суму 191 730,92 грн. (ціна за 1000 куб. м. 8 676,00 грн., згідно додаткового договору № 30 від 17.04.2019);

- у травні 2019 року - 43360 куб. м. на суму 384 370,36 грн. (ціна за 1000 куб. м. 8 864,63 грн., згідно додаткового договору № 32 від 22.05.2019);

- у червні 2019 року - 29323 куб. м. на суму 251 151,50 грн. (ціна за 1000 куб. м. 8 565,00грн., згідно додаткового договору № 33 від 18.06.2019);

- у липні 2019 року - 24401 куб. м. на суму 184 593,57 грн. (ціна за 1000 куб. м. 7 565,00 грн., згідно додаткового договору № 35 від 22.07.2019);

- у серпні 2019 року - 22245 куб. м. на суму 163 834,43 грн. (ціна за 1000 куб. м. 7 365,00 грн., згідно додаткового договору № 36 від 21.08.2019);

- у вересні 2019 року - 36766 куб. м. на суму 253 317,74 грн. (ціна за 1000 куб. м. 6 890,00 грн., згідно додаткового договору № 37 від 23.09.2019);

- у жовтні 2019 року - 62035 куб. м. на суму 427421,15 грн. (ціна за 1000 куб. м. 6 890,00 грн., згідно додаткового договору № 37 від 23.09.2019).

Однак, оплата за поставлений газ проводилася Відповідачем з порушенням термінів, передбачених умовами Договору (не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за звітним - п. 3.1. Договору).

З урахуванням наведених обставин, у зв`язку з оплатою Відповідачем за поставлений газ з порушенням термінів, передбачених умовами Договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 132 330,97 грн. з яких: 116 720,38 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 266,30 грн. як 3 % річних на підставі договору № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016, укладеного між сторонами у справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п. 7.2 договору сторони погодили, що Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-ти місячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Сума пені за прострочення термінів оплати за поставлений газ за період з квітня 2019 року по 25 листопада 2019 року включно за розрахунками позивача становить 116 720,38 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідач здійснив контррозрахунок пені та 3% річних і стверджує, що з періодів нарахування слід виключити дати, на які припадають вихідні дні, оскільки платіж у такому випадку переноситься на наступний робочий день, а прострочення рахується після цього дня.

Судом першої інстанції було правомірно враховано, що згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У зв`язку із наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нараховані позивачем суми пені та 3% річних слід зменшити на 641,90 грн. та 57,40 грн. відповідно.

Крім того, відповідач подав до суду першої інстанції клопотання, в яких просив суд зменшити заявлений розмір штрафних та фінансових санкцій на 90 %, оскільки поставлений позивачем природний газ з квітня 2019 року по листопад 2019 року оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених у п. 6.1. договору, а стягнення з відповідача суми процентів річних та інфляційних у певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, судом першої інстанції було правомірно враховано наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 вказано, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання, однак при врахуванні інтересів обох сторін та обставин, які мають вагоме значення.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, бо не будує на цих коштах свої фінансові показники.

Як зазначено у п. 3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Суд першої інстанції також правомірно врахував, що станом на час вирішення спору відповідач повністю сплатив основний борг за газ, враховуючи також і залишок боргу в сумі 924 287,33 грн. за рішенням Господарського суду Черкаської області від 01.07.2019 по справі № 925/267/19 і навіть має переплату в розмірі 201 038,74 грн. і цією переплатою позивач користується у власних інтересах.

До справи Відповідачем надано платіжне доручення від 03.08.2020 про сплату на користь позивача 282 000,00 грн., отримання яких позивач не заперечує.

Крім того, судом першої інстанції було вірно встановлено, що зважаючи на арешт коштів відповідача, при арешті транспортних засобів з передачею їх на реалізацію відповідачем було вжито дієвих заходів щодо сплати боргу на користь позивача в розмірі 850 000,00 грн. за рахунок коштів іншої юридичної особи - ТОВ "Центрдорресурс", на що дав згоду позивач листом від 03.07.2019. Для цього за участі сторін було укладено договір переведення боргу від 03.07.2019.

Позивач не надав до матеріалів справи беззаперечних доказів, що відповідач з метою ухилення від сплати боргу за газ займався формальним оскарженням судових рішень про стягнення боргу для відтермінування видачі наказів з примусового стягнення.

Крім того, Позивач не довів, що у вартості газу, який вже повністю оплатив відповідач, не було закладено прибуток, який створює дохід позивача і задовольняє його комерційні потреби, а також того, які свої втрати позивач має намір компенсувати за рахунок отримання від відповідача пені.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, функцію компенсації знецінення грошових коштів виконують нараховані позивачем одночасно інфляційні та 3% річних, що передбачено ст. 625 ЦК України.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пеню лише в сумі 11 672,00 грн. за порушення договірного зобов`язання, як 10% від заявленої до стягнення суми. Такий розмір пені є співмірним із нарахованими позивачем інфляційними втратами та 3% річних.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 266,30 грн. як 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Суд першої інстанції правильно встановив, що розрахунок інфляційних позивачем зроблено вірно, а в частині стягнення 3% річних правомірно погодився із доводами відповідача про необхідність зменшення цієї суми на 57,40 грн. через неправомірне нарахування позивачем початку прострочення боргу по датах, які є вихідними днями.

Оскільки доказів сплати інфляційних та 3 % річних відповідач суду не надав, то з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 208,90 грн. 3 % річних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правомірність позову доведена зібраними у справі доказами, проте позов підлягає задоволенню частково і стягненню з відповідача на користь позивача 11 672, 00 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 208,90 грн. як 3% річних на підставі договору №01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 05.08.2020 у справі № 925/532/20 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 925/532/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун