УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

м. Київ

30.11.2020Справа № 910/18303/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Підченка Ю.О., розглянувши матеріали позовної заяви Арбітржного керуючого Біленка Романа Івановича

до Акціонерного товариства "ОТП Банк"

про стягнення винагороди

ВСТАНОВИВ:

23.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича до Акціонерного товариства "ОТП Банк" про стягнення суми винагороди в розмірі 42 778, 53 грн.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ч. 1 ст. 124 Конституції України).

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України прав і законних інтересів юридичних осіб.

За приписами частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

При цьому, згідно з ч. 1, 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) веде і подає звітність як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність без статусу юридичної особи чи фізичної особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Як вбачається з ухвали Господарського суду Київської області від 27.05.2020, зокрема, провадження у справі №Б3/253-10 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецького підприємства Хімпоставка закрито.

Відтак, враховуючи ту обставину, що арбітражний керуючий звернувся до суду з позовною заявою в листопаді 2020 про стягнення винагороди не в межах справи про банкрутство, з огляду на зміст ст.ст. 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, згідно з п. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приписами ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Сторонами в цивільному процесі у відповідності до ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Отже, заявлені арбітражним керуючим Біленком Романом Івановичем позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження в справі слід відмовити.

Керуючись ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити арбітражному керуючому Біленку Роману Івановичу у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву та додані до неї документи повернути заявнику.

3. Роз`яснити заявнику, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О. Підченко