номер провадження справи 28/98/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 Справа № 908/2226/20

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни при секретарі Федоровій К.О. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 (вул. Залізнична, буд. 17, м. Запоріжжя, 69002; адреса для листування: вул. Кругова, буд. 152, м. Запоріжжя, 69068) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Плац» (69014, місто Запоріжжя, вул. Базова, буд. 1-а)

про стягнення грошових коштів

За участю представники сторін:

прокурор: Лєскіна І.Є., посвідчення №032477 від 11.03.2015;

від позивача: Лісняк Є.О., довіреність № 01/03-20/00030 від 03.01.2020, посвідчення №1442 від 27.06.2017;

від відповідача: Першин І.М., посвідчення №2854 від 26.03.2008, адвокат;

вільний слухач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 від 19.06.1997.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Запорізької міської ради з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Плац» про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна у розмірі 125.385,89 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції прокурор посилається на використання відповідачем земельної ділянки, яка розташована за адресою вул. Базова, 1-а, без належного правового оформлення, що позбавляло Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати дохід у розмірі орендної плати.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 28/98/20. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 01.10.2020.

Ухвалою суду від 01.10.2020 розгляд справи було відкладено на 21.10.2020. Сторін зобов`язано вчинити певні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 21.10.2020 в судовому засіданні оголошено перерву, судове засідання призначено на 28.10.2020. Відповідача зобов`язано у строк до 22.10.2020 направити на адресу заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 (вул. Залізнична, буд. 17, м. Запоріжжя, 69002; адреса для листування: вул. Кругова, буд. 152, м. Запоріжжя, 69068) копію заперечень на відповідь на відзив з додатками, докази надсилання надати суду.

До початку судового засідання відповідач надав суду докази направлення заперечень на адресу прокурора.

Також 28.10.2020 через канцелярію суду прокурором подані письмові пояснення, відповідно до яких прокурор вважає доводи відповідача, що викладені у запереченнях на відповідь на відзив безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і не відповідають обставинам справи. Зазначав, що відповідач з моменту придбання нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, використовує її повністю, земельна ділянка огороджена парканом, що позбавляє власника права володіння та користування землею. Звертав увагу суду на порушення відповідачем встановленого Господарським процесуальним кодексом України порядку подачі доказів та заяв по суті справи. Зауважував, що копії відзиву, заперечень на відповідь на відзив відповідачем на адресу прокурора, як учасника справи, не направлялись. Окрім того, відповідачем у відзиві не вказано про неможливість подання якихось доказів, не зазначено про намір їх подати, причини вчасного неподання, а також про вичерпні дії, вчинені відповідачем з метою отримання таких доказів. Відтак, надання будь-яких інших доказів разом із запереченням на відповідь на відзив є порушенням процесуального закону. З приводу наданого представником відповідача попереднього розрахунку судових витрат зазначив, що дані вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з неподанням такого розрахунку одночасно з відзивом на позов.

Позивач також до початку судового засідання надав письмові пояснення щодо викладених відповідачем доводів у запереченнях, вважає їх безпідставними та такими, що не відносяться до суті спору. Зазначав, що між Запорізькою міською радою та ТОВ «Базіс-Плац» укладено договір оренди земельної ділянки та узгоджено всі його умови, серед яких питання про встановлення сервітуту, як обтяження, не визначено. Відповідач не звертався до Запорізької міської ради із наміром укласти окремий договір сервітуту або внесення відповідних змін до діючого договору оренди земельної ділянки. Також зауважував, що відповідач не зазначив у своїх запереченнях про спосіб реалізації права земельного сервітуту та не пояснив чому саме в даному випадку, виходячи зі змісту позовних вимог, які заявлено по даній справі, необхідно застосування саме земельного сервітуту. Також позивачем надані пояснення щодо розрахунку суми заборгованості. З урахуванням наведених доводів, позивач просив їх врахувати при розгляді справи.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у зв`язку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити.

Представник позивача також підтримав свою правову позицію, що викладена у поданих заявах з процесуальних питань. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача підтримав свою правову позицію, що викладена у відзиві на позов, у запереченнях на відповідь на відзив. Вважає безпідставне застосування прокурором положень статей 1212, 1214 ЦК України. Просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. В судовому засіданні 28.10.2020 заявив клопотання про оголошення перерви для ознайомлення з матеріалами справи.

Суд відхилив зазначене клопотання відповідача, оскільки матеріали справи були підготовлені для ознайомлення представника відповідача завчасно до судового засідання, однак відповідач не скористався своїм процесуальним правом на ознайомлення з матеріалами справи у встановленому порядку. Наразі розпочато розгляд справи по суті. Крім того, суд зауважує, що приписами діючого Господарського процесуального кодексу України не передбачено ознайомлення з матеріалами справи під час судового засідання з розгляду справи по суті та оголошення перерви з цих підстав.

Після оголошення судом про відхилення клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи, останній заявив клопотання про оголошення перерви для заявлення відводу суду.

Зазначене клопотання представника відповідача також судом відхилено, оскільки заявлено після початку розгляду справи по суті з порушенням порядку, передбаченого ГПК України.

В судовому засіданні 28.10.2020 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення та надісланий на адреси сторін.

Заслухавши прокурора та представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Підстави для звернення до суду прокурора визначені у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до норм якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій. програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, згідно зі ст. 140, 142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується Державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.

Статтями 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджету міст обласного значення належить податок на майно, до складу якого за приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України входить плата за землю, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

При цьому за інформацією, опублікованою на офіційному сайті Запорізької міської ради, податок на майно є одним із основних доходів бюджету м. Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Незалежно від причин неможливості самостійно звернутись до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів, сам факт незвернення до суду місцевої ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів відповідної територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Таку ж позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Наведений правовий висновок уточнений у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Верховний Суд зауважив, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (нездійснення захисту інтересів держави). Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Місцевою прокуратурою неодноразово упродовж 2018-2020 років направлялись листи до Запорізької міської ради, зі змісту яких вбачалась наявність спірних правовідносин та обов`язок ТОВ «Базіс-Плац» сплатити безпідставно збережені платежі за користування земельною ділянкою (Т. 1, арк.с. 99-101, 104-106).

Отже, Запорізька міська рада, будучи обізнаною про наявність підстав для плдання позову про стягнення доходу від безпідставно набутого майна, жодних дій, спрямованих на вирішення спірної ситуації, упродовж майже 2 років не вживала.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав у прокурора для звернення з відповідним позовом до суду для захисту інтересів держави.

Рішенням Запорізької міської ради №68/127 від 30.06.2016 ТОВ «Базіс-Плац» передано строком на 10 років в оренду земельну ділянку по вул. Базовій, 1-а. у м. Запоріжжі кадастровий номер :07:047:0009, загальною площею 1,0355 га (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; землі для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості) для розташування виробничої бази в межах, раніше затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради від 14.12.2000 №470/19.

На виконання зазначеного рішення між Запорізькою міською радою та ТОВ «Базіс-Плац» () укладено договір оренди землі, зареєстрований 09.01.2018 за № 00001, відповідно до якого останньому передано у строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер :07:047:0009, розташовану по вул. Базовій, 1-а, в м. Запоріжжя, для розташування виробничої бази (строк дії договору до 30.06.2026).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Базіс-Плац» () є власником будівель і споруд, за адресою: вул. Базова, 1а, м. Запоріжжя на підставі свідоцтва про право власності № 49465829 від 09.12.2015 договору купівлі-продажу від 23.11.2016.

Право на земельну ділянку у зв`язку з переходом на права на об`єкти нерухомості, розташовані на цій ділянці, відповідачем не оформлено з часу набуття права власності до укладення в установленому порядку договору оренди землі.

Відповідач оформив право користування земельною ділянкою лише 09.01.2018.

При цьому встановлено, що відповідно до інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності та речові права на земельні ділянки відповідач не має прав ні власника, ні землекористувача земельної ділянки по вул. Базовій 1-а, у м. Запоріжжі, тобто у порушення ст. 125 Земельного кодексу України з часу набуття права власності на об`єкти нерухомості до 09.01.2018 користувався земельною ділянкою за цією адресою без документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою.

Представниками управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради 18.05.2020 проведено обстеження земельної ділянки: кадастровий номер :07:047:0009, площею 1,0355 га для розташування промислової бази, розташованої по вул. Базовій, 1а у м. Запоріжжі.

Відповідно до акту складеного представником управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради встановлено, що земельна ділянка розташована на землях, що на цей час перебувають в оренді ТОВ «Базіс-Плац» () згідно договору оренди землі від 09.01.2018 за № 00001. Під час візуального огляду земельної ділянки було встановлено, що на момент обстеження територія упорядкована та огороджена залізобетонним парканом із колючим дротом, на території розташовані об`єкти нерухомості, які відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать на праві приватної власності ТОВ «Базіс-Плац» ().

Згідно інформації Олександрівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області, викладеної у листі від 13.05.2020 № 2619/08-01-49-04, ТОВ «Базіс-Плац» почало сплачувати орендну плату у 2018 році за земельну ділянку, кадастровий номер :07:047:0009, площею 1,0355 га. Орендна плата за землю за період з 01.07.2017 по 08.01.2018 не сплачувалась.

Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради зроблено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ «Базіс-Плац» земельною ділянкою: кадастровий номер :07:036:0104, площею 1,0355 га, розташованою по вул. вул. Базовій, 1а у м. Запоріжжі, у вигляді орендної плати за землю за період з 01.07.2017 по 08.01.2018.

За зазначеним розрахунком розмір недоотриманих доходів склав:

З 01.07.2017 по 31.12.2017 120.215,34 грн.

З 01.01.2018 по 08.01.2018 5.170,55грн.

Таким чином, загальний розмір недоотриманих доходів за період з 01.07.2017 по 08.01.2018 склав 125.385,89 грн.

Враховуючи використання відповідачем земельної ділянки по вул. Базовій, 1-а, загальною площею 1,0355 га без достатньої правової підстави, прокурор, враховуючи положення ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, звернувся з позовом до суду про відшкодування ТОВ «Базіс-Плац» до місцевого бюджету доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, в сумі 125.385,89 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення доходу, отриманого відповідачем від безпідставно набутого майна, підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності.

Приписами статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного Кодексу України селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренду земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як вже зазначалося судом вище, рішенням Запорізької міської ради №68/127 від 30.06.2016 ТОВ «Базіс-Плац» передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку кадастровий номер :07:036:0104, площею 1,0355 га по вул. Базовій, 1-а у місті Запоріжжі.

Цим же рішенням ТОВ «Базіс-Плац» зобов`язано в чотирьохмісячний термін укласти з Запорізькою міською радою договір оренди землі та здійснити державну реєстрацію права користування в установленому законодавством порядку.

Втім, договір оренди було укладено лише 09.01.2018.

Отже, не виконавши рішення органу місцевого самоврядування у визначений строк, не оформивши відповідно до чинного законодавства користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні йому об`єкти нерухомості, відповідач порушив зазначені вище норми Закону.

Суд зауважує, що правовий механізм переходу права на землю, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено в ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Між тим, як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень".

Доказів оформлення відповідачем та реєстрування речових прав на спірну земельну ділянку у встановлений рішенням Запорізької міської ради № 68/127 від 30.06.2016 чотирьохмісячний строк суду не надано.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами частини 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Прокурор послався на положення статей 1212 - 1214 ЦК як на правову підставу своїх вимог, а обґрунтовуючи вимоги про стягнення 125.385,89 грн., зауважив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період із 01 липня 2017 року по 08 січня 2018 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду саме відповідачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.

Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом пункту 4 частини 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також ст. 22 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 224, ст. 225 Господарського кодексу України, за змістом яких упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а інша сторона додержувалась правил здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав).

При цьому на відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином з часу виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно, яке розташоване по вул. Базовій, 1-а у м. Запоріжжі, виник обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі нього право оренди землі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд погоджується з доводами прокурора та позивача, що ТОВ «Базіс-Плац» (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком підставно очікував.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Таким чином, з огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку у період з 01.07.2017 по 08.01.2018 не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Відповідно до вимог ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 ПКУ до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

На підставі ст. 10 ПКУ до місцевих податків належить у т.ч. податок на майно.

Згідно ст. 265 ПКУ. податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до положень п.12.5 ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів с нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Відповідно до п. 12.3.4 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Також слід зазначити, що базою оподаткування відповідно до статті 271 ПК є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII ПК.

За змістом пункту 289.1 статті 289 ПК і частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (частина перша статті 23 цього Закону).

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а виходячи з вимог статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.

За приписами статті 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Рішенням Запорізької міської ради № 6 від 30.06.2015 (дата оприлюднення 30.06.2015) встановлено податок на майно (в частині плати за землю). В пункті 4 зазначеного рішення вирішено встановити розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки) (додаток 3). В додатку № 3 цього рішення наведені розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). Зокрема, зазначено, що для інших земельних ділянок міста Запоріжжя розмір орендної плати у відсотках від їх нормативної грошової оцінки становить 3.

30.06.2015 рішенням Запорізької міської ради № 7 було затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Запоріжжя, яку введено в дію з 01.01.2016 року. В пункті 3 рішення зазначено, що базова вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 року становить 239,50 грн., та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік 299,14 грн. В пункті 7 цього рішення зазначено про введення в дію нормативну грошову оцінку земель міста з 01.01.2016 року.

З наведеного слідує, що Запорізька міська рада, в межах наділених повноважень, у відповідно до законодавства України, затвердила та встановила податок та збори на користування землями міста Запоріжжя.

Саме тому, міська рада, формуючи розрахунок, встановила та розрахувала відсоток нормативної грошової оцінки землі, та розрахувала у відповідності до вищевказаних рішень та договору оренди землі суму завданих збитків, які міська рада понесла від безпідставно набутого майна товариством з обмеженою відповідальністю «Базіс-Плац».

Відповідно до розрахунку, зробленого Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ «Базіс-Плац» земельною ділянкою: кадастровий номер :07:036:0104, площею 1,0355 га, розташованою по вул. вул. Базовій, 1а у м. Запоріжжі, у вигляді орендної плати за землю за період з 01.07.2017 по 08.01.2018 125.385,89 грн. (з 01.07.2017 по 31.12.2017 120.215,34 грн.; з 01.01.2018 по 08.01.2018 5.170,55 грн.).

Втім, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд з`ясовує та зазначає в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази протиправної поведінки відповідача, яка полягає у несвоєчасному оформлені права користування земельною ділянкою, на якій розташоване власне нерухоме майно.

Зважаючи на те, що прокурор за захистом порушеного права звернувся лише 31.08.2020, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду, нарахування доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, в межах строків позовної давності повинно здійснюватися з 31.08.2017.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача недоотриманого доходу за період з 01.07.2017 по 30.08.2020 у розмірі 39.425,46 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з ТОВ «Базіс-Плац» 85.960,43 грн. доходу, отриманого від безпідставного набутого майна за період з 31.08.2017 по 08.01.2018.

Недоотриманий дохід за 6 місяців дорівнює 120.215,34 грн.

1 місяць дорівнює 20.035,89 грн. (120.215,34 грн. : 6 місяців).

1 день дорівнює 646,32 грн. (20.035,89 грн. : 31 днів у серпні 2017 року).

Таким чином, недоотриманий дохід за 4 місяці (01.09.2017 по 31.12.2017) дорівнює 80.143,56 грн. (20.035,89 грн. х 4 місяці).

Недоотриманий дохід за період з 31.08.2017 по 08.01.2018 складає 85.960,43 грн. (80.143,56 грн. (за період з 01.09.2017 по 31.12.2017) + 646,32 грн. (за 31.08.2017) + 5.170,55грн. (за період з 01.01.2018 по 08.01.2018).

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 85.960,43 грн.

Посилання відповідача на норми Земельного кодексу України, як на підставу своїх заперечень та зазначення, що правовідносини, які виникли між Запорізькою міською радою та ТОВ «БАЗІС-ПЛАЦ» є сервітутом, судом відхилені з огляду на наступне.

Відповідно до статті 395 ЦК України, сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у можливості обмеженого використання чужого майна для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з ч. 2 ст. 100 Земельного кодексу України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

З огляду на вищевказане, застосуванням, у випадку правових відносин між Запорізькою міською радою та ТОВ «БАЗІС-ПЛАЦ» вищевказаних норм - є неможливими, оскільки, Земельним кодексом України чітко визначено коло осіб, які мають право на встановлення права земельного сервітуту, серед яких є власник або землекористувач.

В даному випадку, міська рада не являється, у розумінні земельного законодавства, ані власником, ані землекористувачем, а є розпорядником земель міста Запоріжжя, власником яких є територіальна громада від імені якої виступає міська рада.

Пунктом 4 статті 1 Закону України «Про землеустрій» (далі - Закон) встановлено, що заходи із землеустрою - передбачені документацією із землеустрою роботи щодо раціонального використання та охорони земель, формування та організації території об`єкта землеустрою з урахуванням їх цільового призначення, обмежень у використанні та обмежень (обтяжень) правами інших осіб (земельних сервітутів), збереження і підвищення родючості грунтів.

Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону, план земельної ділянки - це графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об`єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці

Частиною 1 статті 25 Закону встановлено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Одним із видів технічної документації є: технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту (п. 1 ч.2 ст. 25 Закону).

Як пояснив представник позивача при винесенні рішення Запорізькою міською радою №68/127 від 30.06.2016, яким було передано ТОВ «БАЗІС-ПЛАЦ» земельну ділянку на праві оренди, питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, у відповідності до вимог статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Запорізькою міською радою не вирішувалось, відповідного рішення не приймалось.

Відповідач доказів протилежного суду не надав, зазначені позивачем обставини належними та допустимими доказами не спростував.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 33 «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Право земельного сервітут встановлюється технічною документацією на земельну ділянку із подальшим погодженням із міською радою.

Більше того, як зазначили сторони між Запорізькою міською радою та ТОВ «БАЗІС-ПЛАЦ» на сьогоднішній день укладено договорі оренди земельною ділянки та узгоджено всі його умови, серед яким питання про встановлення сервітуту, як обтяження, не визначено.

Пунктом 29 договору оренди земельної ділянки від 09.012018 за №00001 обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки - відсутні.

Закон України «Про оренду землі» чітко визначає поняття договору оренди землі, права та обов`язки орендодавців і орендарів. При укладанні договору оренди землі потрібно дотримуватися умов договору оренди земельної ділянки. Одна з таких умов - це існуючі обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки. Таким чином, у договорі оренди земельної ділянки можуть бути обумовлені будь-які умови щодо її використання.

Крім того, суд зауважує, що чинне земельне законодавство України не передбачає обов`язкового укладання договору земельного сервітуту під час укладання договору оренди землі. Про те, якщо у договорі оренди земельної ділянки не передбачено обтяжень (права земельного сервітуту), то одна із сторін може вимагати укладання окремого договору сервітуту або внесення відповідних змін до договору оренди землі.

Відповідач (ТОВ «БАЗІС-ПЛАЦ) доказів звернення до Запорізької міської ради із наміром укласти окремий договір сервітуту або внесення відповідних змін до діючого договору оренди земельної ділянки суду не надав.

З огляду на викладене слідує про помилковість та безпідставність посилання відповідача на наявність сервітуту.

Що стосується посилань відповідача на лист Держгеокадастру у Запорізькій області від 02.08.2016 № 4915/86-16 про відмову у видачі витягу слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Пунктом 3.1 рішення Запорізької міської ради №68/127 від 30.06.2016 визначено отримання ТОВ «БАЗІС-ПЛАЦ» у чотирьохмісячний термін витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки землі.

Питання видачі витягу з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, регулюється положеннями Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою № 1051 від 17.10.2012 р. Кабінету міністрів України (далі - Порядок).

У пункті 24 Порядку зазначено, що до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки: 14) нормативна грошова оцінка: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Відповідно до пункту 175 Порядку на отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право фізичні та юридичні особи за умови їх ідентифікації з використанням кваліфікованого електронного підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи.

Відповідно частини 1 розділу III Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 р. за № 1647/29777), за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).

Отже ТОВ «БАЗІС-ПЛАЦ», як зацікавлена особа, мало отримати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул. Базова, 1-А, а не міська рада, як вважає відповідач.

Стосовно посилань відповідача на «прострочення кредитора» слід зазначити наступне.

За приписами ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Наслідки прострочення кредитора встановлені у частинах 2 та 3 згаданої статті ЦК України, а також у ст. 616 ЦК України . Так, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд, відповідно, зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Отже цивільним законодавством у жодному випадку не передбачено звільнення боржника від виконання його обов`язку у разі прострочення кредитора.

Системний аналіз статей 610-616 ЦК України дає підстави стверджувати, що порушення кредитора впливає лише на застосування негативних наслідків порушення зобов`язання (припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди), але не звільняє від його виконання.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог, а саме: з відповідача на користь прокуратури підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 1.441,06 грн. Решта судових витрат 660,94 грн. залишається за прокурором.

Питання про розподіл витрат на правову допомогу відповідача в судовому засіданні не розглядалося.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 240, 241, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Запорізької міської ради з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Плац» про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна у розмірі 125.385,89 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Плац» (69014, місто Запоріжжя, вул. Базова, буд. 1-а, ідентифікаційний код 40076500) на користь Запорізької міської ради (69059, м. Запоріжжя, по. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код 04053915) до місцевого бюджету дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, в сумі 85.981,87 грн. (вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одну грн. 87 коп.) (одержувач: УК у м. Запоріжжі (м. Запоріжжя), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації бюджету: 24060300, р/р UA №9008002). Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Плац» (69014, місто Запоріжжя, вул. Базова, буд. 1-а, ідентифікаційний код 40076500) на користь прокуратури Запорізької області (69000, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29-а, ідентифікаційний код 02909973, розрахунковий рахунок №UA 0000271, код класифікації видатків бюджету 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 1441,42 грн. (одну тисячу чотириста сорок одну грн. 42 коп.). Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити в частині стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, у розмірі 39.403,92 грн. у зв`язку зі спливом строку позовної давності за період з 01.07.2017 по 30.08.2017.

5. Судові витрати у розмірі 660,58 грн. залишити за прокурором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У звязку з перебуванням судді на лікарняному повний текст судового рішення складено 02 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Федорова