ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.11.2020 Справа № 920/186/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи №920/186/20,

за позовом Заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Свободи, 65) в інтересах держави в особі позивача Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14; )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами у розмірі 219 619 (двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 77 (сімдесят сім) коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: Єрьоменко В.О.;

від відповідача: Шкриль Л.Г.;

прокурор: Вортоломей М.Ф.;

Секретар судового засідання: Осокіна А.М.

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.03.2020.

Згідно з ухвалою суду від 26.03.2020 підготовче засідання відкладено на 14.05.2020.

Ухвалою від 14.05.2020 судом продовжено строк підготовчого провадження на час дії карантинних заходів на території України, та відкладено підготовче засідання на 18.06.2020.

В судовому засіданні 18.06.2020 було оголошено перерву в розгляді справи до 06.08.2020.

Відповідно до ухвали суду від 06.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/186/20 до судового розгляду по суті в судове засідання на 10.09.2020.

У судовому засіданні 10.09.2020 судом оголошено перерву в розгляді справи до 30.09.2020.

У судовому засіданні 10.09.2020 оголошено перерву в розгляді справи до 03.11.2020.

У судовому засіданні 03.11.2020 оголошено перерву в розгляді справи до 19.11.2020.

СУТЬ СПОРУ: прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 219619 (двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) 77 (сімдесят сім) грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування шляхом її перерахування до Державного бюджету; а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач у письмовому відзиві з вимогами прокурора не погоджується та зазначає, що відповідачем не було перевищено нормативні вагові параметри - 40 тон, а також у відзиві наголошено на неправильності проведених розрахунків при визначенні розміру плати за проїзд великогабаритного автомобільного транспорту.

19.05.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, наполягає на правомірності позову та просить суд задовольнити його.

15.06.2020 прокурор подав до суду відповідь на позов, доводи відповідача вважає необґрунтованими та наполягає на задоволенні позовних вимог.

04.08.2020 представник відповідача подала заперечення із додатковими обґрунтуваннями підстав неправомірності позовних вимог.

Від позивача 02.09.2020 та 10.09.2020 надійшли додаткові пояснення (вх. №7656/20 та №8034/20 відповідно) в обґрунтування позовних вимог.

Відповідачем подано заперечення на додаткові пояснення (вх. №8645/20 від 29.09.2020).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, та п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дороги загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється Укртрансбезпекою та її територіальними органами.

Згідно з абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (далі - Укртрансінспекція).

Так, п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підп. 15, 27 п. 5 зазначеного Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Вказана правова позиція наведена у постанови Великої Палати Верхового Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17.

Крім того, позивачем заходи щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю з фізичної особи- підприємця Бубнова Віктора Михайловича на даний час не вжито, що свідчить про неналежне здійснення органом державної влади повноважень щодо захисту інтересів держави, а відтак вбачаються правові підстави щодо звернення прокурора до суду із вказаним позовом з урахуванням положень ч.З ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 31.10.2019 за № 65791/19/24-19 та листом від 08.01.2020 № 1222/19/24-20 (у відповідь на лист Шосткинської місцевої прокуратури № 35/1-11266 вих-19 від 24.12.2019) позивач повідомив місцеву прокуратуру про те, що не має повноважень на звернення до суду з позовами про стягнення з суб`єктів господарювання плати за проїзд великогабаритними транспортними засобами та у нього відсутні кошти для сплати відповідного судового збору.

Вказане свідчить про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в його особі з боку прокурора.

Враховуючи, що повноваження позивача щодо вжиття заходів із стягнення плати за проїзд не є тотожними з повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про стягнення плати за проїзд, суд вважає правомірним звернення саме прокурора у даному випадку з відповідним позовом.

На підставі викладених обставин, у даному випадку вбачаються підстави, передбачені ч.3 cт. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Державної служби України з безпеки на транспорті. Відтак, суд вважає правомірним звернення прокурора з даним позовом до господарського суду.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Бубнов Віктор Михайлович зареєстрований як фізична особа-підприємець 15.06.2018, основним та єдиним видом економічної діяльності є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41).

Як вбачається з товарно-транспортної накладної №00053 від 09.07.2019, наданої водієм вантажного транспортного засобу, власника яком якого є Бубнов В.М. , посадовим особам Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, у графі «автомобільний перевізник» Бубнов В.М. зазначений саме як фізична особа-підприємець.

Так, посадовими особами Черноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 10.07.2019 під час здійснення габаритно-вагового контролю, згідно Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок), проведено зважування транспортного засобу з напівпричіпом, які на праві приватної власності належать фізичній особі-підприємцю Бубнову Віктору Михайловичу, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.06.2018 (автомобіль) та свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21.06.2018 (напівпричіп).

Під час проведеного документального габаритно-вагового контролю посадовими особами Управління на автомобільній дорозі М 14 Одеса - Мелітополь-Новоазовськ (203 км. + 500 км) встановлено факт перевезення транспортним засобом марки DAF модель XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом марки GENERAIL TRAILERS, модель ТF34TZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належать відповідачеві, вантажу із перевищенням вагових обмежень, визначених Правилами дорожнього руху України, без дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, а саме з перевищенням фактичного навантаження.

У подальшому, за результатами зважування, 10.07.2019 посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №153565, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.07.2019 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 037484 від 10.07.2019.

На підставі зазначених документів, з урахуванням товарно-транспортної накладної № 00053 від 09.07.2019, за якою перевізником є саме відповідач та пред`явлення якої посадовим особам Укртрансбезпеки є обов`язковим в силу статті 48 Закону України «Про автомобільний і транспорт», посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 536/19 від 10.07.2019 та нараховано плату за проїзд на загальну суму 7689,60 евро.

Згідно з п. 27 Порядку № 879 від 27.06.2007 плата за проїзд справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Національного банку України станом на 10.07.2019 офіційний курс гривні відносно Євро складав 2856,0624 гривень за 100 Євро.

Отже, загальний розмір плати за проїзд, нарахованої відповідачеві, становить 219619, 77 грн.

Відповідно до п. 3 Правил транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) здійснюється за спеціальними правилами.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 Правил, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 26 Порядку передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Відповідно до п. 28 Порядку, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно п. 311 Порядку, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

На підставі вищезазначених норм законодавства Управлінням відповідачу нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 7689,60 євро відповідно до розрахунку № 536/19 від 10.07.2019, що становить 219 619, 77 грн. у гривневому еквіваленті.

Разом з тим, незважаючи на те, що відповідно до п. 311 Порядку перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, за даними Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, у визначений вище термін перевізник фізична особа - підприємець Бубнов Віктор Михайлович вказані кошти добровільно не сплатив.

Судом встановлено, що про факт проведення перевірки, перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, результати здійснення габаритно-вагового контрою 10.07.2019 було повідомлено водія фізичної особи підприємця Бубнова В.М. - ОСОБА_2

Крім того, управлінням Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки у Сумській області за місцем реєстрації ФОП Бубнова В.М. рекомендованим листом надіслано повідомлення про необхідність сплати суми боргу з зазначенням реквізитів для сплати та копію вищевказаного розрахунку, які були фактично ним отримані 15.08.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Порядком: № 879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця, його здійснення.

Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу невідповідності обладнання, яким проводилось зважування транспортного засобу відповідача під час перевірки, вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки, оскільки розміщені у стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-14 203 км+500 м. Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, ваги автомобільні тензометричні поосьового зважування пройшли повірку, що підтверджено свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки від 03.07.2017р. №34-00/1257 (а.с. 26), а внесення інших даних про ваги у будь-які документи, які складаються посадовими особами Управління, не передбачено нормами діючого законодавства.

Відповідач також обґрунтовує свої заперечення тим, що з розрахунку №536/19 від 10.07.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування неможливо встановити, які показники були взяті для визначення зазначеної вище плати.

Відповідно до пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

За правилами пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 52 до 60 тон включно - за ставкою 0,27 Євро за кожен кілометр відстані, а для понад 60 тон, за кожні наступні 10 тон - 0,78 Євро за кожен кілометр відстані.

З матеріалів справи вбачається, що відстань покладена в розрахунок була застосована відповідно до інтернет ресурсу della.com.ua, згідно даних, наведений у товарно-транспортній накладній, яка була надана перевіряючим особам водієм транспортного засобу.

Згідно товарно-транспортної накладної пункт навантаження - с. Курочкіно, Куп`янський район, Харківська область, пункт розвантаження - м. Одеса.

Місцем здійснення габаритно-вагового контролю є а/д М-14 203 км+500 м Одеса -Мелітополь -Новоазовськ неподалік від с. Чорнобаївка, Білозерський район район, Херсонська область

У зв`язку із зазначеним, контролюючими особами за відправну точку було взято саме с. Курочкіно, Куп`янський район, Харківська область, а кінцевою - м. Одеса, проміжною точкою взято місце здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до сайту della.com.ua. відстань від с. Курочкіно, Куп`янський район, Харківська область, а кінцевою - м. Одеса на момент перевірки складала саме 890 км, що підтверджується копією витягу з сайту www.della.com.ua.

Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879) і станом на теперішній час жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку співробітників Укртрансбезпеки під час обрахування відстані перевезення користуватись конкретно визначеною базою даних.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що співробітники Укртрансбезпеки не позбавлені права визначати відстань перевезень за допомогою будь-яких баз даних, в тому числі й інтернет ресурсу della.com.ua, який є найбільш розповсюдженим для використання з цією метою.

Крім того, з даною позицією погодився і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09.03.2017 по справі №813/214/16 зазначено: «відстань, зазначена як у актах про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, так і у розрахунках плати за проїзд та, відповідно, яка враховувалась при обчисленні плати за проїзд, виходячи з положень Порядку, визначалась працівниками .... згідно відомостей, наданих водієм щодо маршруту по території України (кілометражу), що підтверджено даними інтернет ресурсу della.com.ua».

Враховуючи те, що письмовими матеріалами справи: довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування підтверджується факт виявленого порушення та розмір нарахованої плати, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 219619 (двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 77 (сімдесят сім) коп. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн. 30 (тридцять) коп., покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті 219 619 (двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 77 (сімдесят сім) коп. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування шляхом перерахування її до Державного бюджету за наступними реквізитами: р/р UA6021002 в УК в м. Херсон, отримувач - УК у м. Херсон, МФО 899998, код ЄРДРПОУ 37959779, призначення платежу - 22160100 плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Сумської області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, код 03527891, UA0002983 в ДКСУ у м. Київ) 3294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн. 30 (тридцять) коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений та підписаний 30.11.2020.

Суддя В.Л. Котельницька