РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2020Справа № 910/4656/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", 2) ОСОБА_1

про стягнення 2656762,92 грн.

за участі представників:

від позивача: Михайлик Л.Г., адвокат,

від відповідачів-1, 2: не з`явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", як основного боржника, та ОСОБА_1 , як поручителя, заборгованості за договором поставки зерна майбутнього врожаю від 28.11.2018 № ВОЛ0027П-Ф, а саме: 2272680 грн. основного боргу, 224995,32 грн. пені та 159087,60 грн. штрафу.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 та від 20.05.2020 суд звертався із запитами до органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.06.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

24.06.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 повідомив, що неодноразово впродовж періоду постачання товару направляв позивачу листи щодо переоформлення товару та надавав додаткові угоди з видатковими накладними для підписання їх позивачем на кожну поставку, однак відповідні документи позивачем не були підписані. Також відповідач-1 вказав, що наразі договір поставки не є припиненим та відповідач-1 не позбавлений права здійснити поставку залишкової кількості товару, оскільки визнає, що поставка товару здійснена частково, на суму 1866393,60 грн. Одночасно відповідач-1 заперечував проти нарахованої неустойки, оскільки умовами договору поставки не передбачено нарахування неустойки за частково поставлений товар, а затягування строків поставки товару відбувалося внаслідок дій позивача та наявних між сторонами суперечностей.

У поясненнях позивач не погодився із визначеною відповідачем-1 сумою поставленого товару, зазначивши, що дана сума становить 1687320 грн. При цьому, позивач наголосив, що неодноразово погоджував перенесення строків поставки товару, зокрема до 02.12.2019 включно. Крім того, оскільки позивач відноситься до державного сектора економіки, то нарахування неустойки прямо передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. До того ж, несвоєчасне повернення відповідачем-1 суми попередньої оплати унеможливлює виконання позивачем домовленостей з іноземними контрагентами.

У відповіді на пояснення позивача відповідач-1 послався на те, що поставка товару саме на суму 1866393,60 грн. підтверджується відповідними видатковими накладними, актами приймання-передачі, податковими накладними. У той же час, позивач не направляв протоколів розбіжностей до додаткових договорів щодо визначення ціни товару, хоча прийняв товар за вказаними угодами та підписав до них видаткові накладні. Поряд із цим відповідач-1 вказав, що зареєстрував податкові накладні на здійснені позивачу поставки товару за вказаними у видаткових накладних сумами. Також відповідач-1 послався на значний розмір штрафних санкцій.

05.11.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від відповідача-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині основного боргу в розмірі 720000 грн. у зв`язку з погашенням відповідачем-1 заборгованості на вказану суму.

Ухвалою суду від 12.11.2020 провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 720000 грн. закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Відповідач-2 не скористався своїм правом на подання відзиву, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 судом встановлено строк для подання відповідачам відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Вказана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу-2 рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу його місця проживання/перебування, надану у відповіді на запит суду Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області, а саме: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 17/1, кв. 6.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали та в подальшому з ухвалами про повідомлення щодо дат судових засідань повернуті на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу-2 у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі та про повідомлення щодо дат судових засідань направлялися за адресою місця проживання/перебування відповідача-2, наданою у відповіді на запит суду Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області, за відсутності заяви про зміну його місця проживання/перебування.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач-2 мав право та можливість ознайомлюватися з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2018 між позивачем, як покупцем, та відповідачем-1, як постачальником, укладено Договір № ВОЛ0027П-Ф поставки зерна майбутнього врожаю, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник у визначений сторонами строк поставляє покупцю наступну сільськогосподарську продукцію українського походження, найменування товару - зерно пшениці 3 класу; одиниця виміру товару - метрична тонна; кількість товару - 1 100,000 (одна тисяча сто тонн), а покупець зобов`язався прийняти товар (поставлений насипом) та оплатити його.

За умовами пункту 1.2 договору строк поставки до 01.09.2019 включно.

У подальшому сторонами укладалися додаткові угоди, якими змінювався кінцевий строк поставки товару та строк дії договору, а саме: за додатковою угодою від 30.08.2019 №2 до 16.09.2019 включно, за додатковою угодою від 16.09.2019 №7 до 01.10.2019 включно, за додатковою угодою від 01.10.2019 №8 до 01.11.2019 включно, за додатковою угодою від 04.11.2019 №10 до 02.12.2019 включно.

Також за додатковою угодою від 13.09.2019 № 6 внесені зміни щодо предмета договору, а саме щодо поставки зерна пшениці 3 класу у кількості 181,280 тонн, а додатковою угодою від 01.10.2019 № 8 сторонами погоджено поставку зерна пшениці 3 класу - 265,480 т, зерно пшениці 4 класу - 104,220 т, зерно кукурудзи 3 класу - 730,300т.

Згідно з пунктом 1.2.1. договору поставка відповідної партії товару вважається здійсненою в момент підписання між покупцем та постачальником акту приймання-передачі відповідної партії товару на умовах поставки передбачених договором.

Пунктом 2.2 договору погоджено, що однією з істотних умов договору є укладення сторонами договору застави майбутнього врожаю або аграрної розписки.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору сторони домовились, що однією з істотних умов договору є укладення постачальником договору добровільного страхування та/або договору комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю та сплата страхових платежів по даним договором.

За змістом пункту 3.1 договору попередня оплата товару здійснюється за умови прийняття страховою компанією майбутнього врожаю на страхування згідно договорів добровільного та/або комплексного страхування, із розрахунку ціни одиниці виміру товару (станом на момент укладення договору), яка складає 3 000,00 грн. за одиницю виміру товару без ПДВ (3600 грн. з ПДВ).

Пунктом 3.1.1. договору визначено, що загальна сума попередньої оплати за товар становите 3 960 000 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.4.1 Договору покупець протягом 15 календарних днів з моменту пред`явлення постачальником доказу (оригіналу або засвідченої належним чином копії платіжного доручення) сплати страхового платежу, передбаченого договором добровільного страхування та/або договором комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю, зобов`язується перерахувати кошти (попередня оплата товару), передбачені п.3.1.1 договору на поточний рахунок постачальника (на підставі рахунку-фактури останнього).

Згідно з пунктом 4.3.2 договору у разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний повернути покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К-Ф)*П=ЧПО, де К-кількість одиниць товару, обумовлених сторонами в п.1.1 договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць товару; П - ціна попередньої оплати за одиницю товару згідно п.3.1 договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими коштами та штрафу, передбачених в п.4.4.1 договору.

На виконання умов договору поставки відповідачем-1 укладено договір від 20.11.2018 №203601077.18 добровільного страхування посівів сільськогосподарських культур та договір від 20.11.2018 № 203601078.18 комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив на рахунок відповідача-1 суму попередньої оплати у розмірі 3960000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 04.12.2018 №1021898.

Листом від 20.07.2018 № 130-4-3251/2-21/4479 позивач зазначив, що не заперечує прийняти зерно пшениці 3, 4, 5 та 6 класів у загальній кількості 630 тонн до 01.09.2018 року.

21.07.2019 відповідач-1 звернувся до позивача з проханням відтермінувати строк поставки сільськогосподарського продукції до 01.12.2019, оскільки у зв`язку з погодними умовами, а саме затяжними дощами, підприємство не може розпочати обмолот посівів. Крім того, відповідач-1 просив розглянути можливість поставки врожаю також пшениці 4 класу.

У відповіді листом від 02.08.2019 №130-4-3894/2-19/4809 позивач зазначив, що готовий прийняти зерно пшениці 3-го класу.

08.08.2019 відповідач-1 повторно звернувся до позивача з проханням відтермінувати строк поставки сільськогосподарського продукції із можливістю прийняття продукції іншого класу, враховуючи, що у попередніх господарських зобов`язаннях (копія листа №130-4-3251/2- 21/4479 від 20.07.2018) зміна базису поставки не була принциповою.

19.08.2019 листом № 61 відповідач-1 звернувся до позивача з проханням прийняти пшеницю 4 класу, що знаходилась на філії ПАТ «ДПЗКУ» Володимир-Волинський КХП» та погодити прийняття вагонів на портових елеваторах, що вказані у п.1.3. договору та надати всі необхідні дозволи для відправки вагонів та відомості для заповнення залізничних накладних. Також було зазначено про прохання надати письмове погодження прийняття продукції або письмову відмову.

Листом від 23.08.2019 №130-4-19/5337 позивач повідомило про можливість приймання в якості товару пшениці 4 класу та зміни строку поставки до 16.09.2019 року.

У подальшому відповідач-1 листом від 28.08.2019 № 63 звернувся до позивача з обґрунтуванням узгодження ціни поставки та документами для підписання, зокрема, додатковою угодою від 28.08.2019 № 1, заявкою на переоформлення зерна, видатковою накладною від 28.08.2019 № 12.

04.09.2019 відповідач-1 листом № 71 повідомив позивача, що позивач не повернув надані на підпис документи 28.08.2019. Крім того, відповідач-1 надіслав на підписання додаткові угоди №2 та №3 до договору та видаткові накладні.

Листом №75 від 13.09.2019 відповідач-1 надіслав позивачу додаткову угоду №4 до договору поставки та повідомив, що відповідач не повертає підписані документи.

Також, листом від 17.09.2019 №77 відповідач-1 звернувся до позивача з повідомленням, що станом на 17.09.2019 поставлено 369,7 т. зерна пшениці, з яких 265,48 т. пшениці З класу та 104,22 т. пшениці 4 класу та на кожну партію продукції надавалися на підписання додаткові угоди, видаткові накладні, розрахунки форвардних платежів, складські квитанції, акти приймання-передачі та інші необхідні документи на виконання п 2.3. основного договору, однак на отримання вищезазначених партій продукції не повернуто жодних підписаних документів. Також запропоновано з метою належного виконання зобов`язань прийняти до виконання продукцію у вигляді кукурудзи та продовжити строк поставки до 01.12.2019 року.

У свою чергу, листом від 01.10.2019 № 130-Н-19/6120 позивач зазначив, що не заперечує проти часткової заміни товару на зерно кукурудзи 3 класу до 01.11.2019 включно.

30.10.2019 відповідач-1 звернувся до позивача з листом щодо підписання додаткової угоди від 30.10.2019 № 9 та видаткової накладної, а також із листом щодо продовження строку дії договору до 01.12.2019 року.

У відповіді на листи відповідача-1 позивач листом від 06.11.2019 повідомив, що не заперечує проти поставки товару не пізніше 02.12.2019 року.

Також, листом від 20.11.2019 позивач зазначив, що поставка відповідачем-1 товару здійснювалася з порушенням порядку надання відповідних документів, а саме додаткових угод і видаткових накладних, та просив відповідача-1 поставити залишок товару до 02.12.2019 включно.

Відповідач-1 у листі від 19.11.2019 № 88 повідомив позивача, що товар останнім прийнятий належним чином, однак позивач не повертає підписані додаткові угоди щодо вказаних поставок.

У листі від 25.11.2019 № 130-4-6205/2-19/7202 позивач зазначив, що надані відповідачем-1 додаткові угоди містять необґрунтовано завищену ціну товару.

У відповіді від 28.11.2019 на вказаний лист відповідач-1 послався на те, що всі поставки товару, окрім поставки від 30.10.2019, оформлені належним чином за підписаними обома сторонами актами приймання-передачі, видатковими накладними із довіреностями на отримання зерна.

03.12.2019 позивач звернувся до відповідача-1 з листом-вимогою щодо поставки залишку товару в кількості 631,300 тонн у строк до 16.12.2019 року.

Відповідач-1 у відповіді від 16.12.2019 на лист-вимогу зазначив, що станом на 03.12.2019 поставив товар позивачу на загальну суму 1866393,60 грн., у зв`язку з чим сума недопоставленого товару становить 2093606,40 грн. Також відповідач-1 просив врахувати обставини, що призвели до неможливості виконання відповідачем-1 договірних зобов`язань, а саме складні погодні умови, занижені якісні показники, неналагоджену роботу філії, падіння цін.

Листом від 20.12.2019 відповідач-1 просив врегулювати спірну ситуацію мирним шляхом та погодити графік повернення боргу в сумі 2093606,40 грн.

31.01.2020 позивач звернуся до відповідача-1 з листом-вимогою щодо повернення суми попередньої оплати в розмірі 2272680 грн.

Відповідач-1, у свою чергу, повторно в листі від 14.02.2020 просив погодити графік повернення залишку боргу в сумі 2093606,40 грн.

Із матеріалів справи слідує, що відповідачем-1 направлялися позивачу наступні документи на підписання:

- від 28.08.2019 № 1 щодо поставки зерна пшениці 4 класу в кількості 72,220 тонн, за ціною 3292 грн./тонна, загальною вартістю 285297,88 грн., у т.ч. ПДВ 20 %. Відповідно до видаткової накладної від 28.08.2019 № 12 позивачу поставлено зерно пшениці 4 класу в кількості 72,220 тонн, за ціною 3292 грн., загальною вартістю 285297,88 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, про міститься підпис представника позивача про отримання товару за довіреністю від 28.08.2019 № ВОЛ0196.

- від 04.09.2019 № 2 щодо поставки зерна пшениці 3 класу в кількості 84,20 тонн, за ціною 3453,06 грн./тонна, загальною вартістю 348897,18 грн., у т.ч. ПДВ 20 %. Відповідно до видаткової накладної від 04.09.2019 № 14 позивачу поставлено зерно пшениці 3 класу в кількості 84,20 тонн, за ціною 3453,06 грн., загальною вартістю 348897,18 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, про міститься підпис представника позивача про отримання товару за довіреністю від 04.09.2019 № ВОЛ0197.

- від 04.09.2019 № 3 щодо поставки зерна пшениці 4 класу в кількості 32 тонни, за ціною 3286,40 грн./тонна, загальною вартістю 126197,76 грн., у т.ч. ПДВ 20 %. Відповідно до видаткової накладної від 04.09.2019 № 15 позивачу поставлено зерно пшениці 4 класу в кількості 32 тонни, за ціною 3286,40 грн., загальною вартістю 126197,76 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, про міститься підпис представника позивача про отримання товару за довіреністю від 04.09.2019 № ВОЛ0198.

- від 13.09.2019 № 4 щодо поставки зерна пшениці 3 класу в кількості 181,28 тонн, за ціною 3445,87 грн./тонна, загальною вартістю 749600,77 грн., у т.ч. ПДВ 20 %. Відповідно до видаткової накладної від 13.09.2019 № 17 позивачу поставлено зерно пшениці 4 класу в кількості 181,28 тонн, за ціною 3445,87 грн., загальною вартістю 749600,77 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, про міститься підпис представника позивача про отримання товару за довіреністю від 13.09.2019 № ВОЛ0199.

- від 30.10.2019 № 9 щодо поставки зерна кукурудзи 3 класу в кількості 99 тонн, за ціною 3000 грн./тонна, загальною вартістю 356400 грн., у т.ч. ПДВ 20 %. Відповідно до видаткової накладної від 30.10.2019 № 36 позивачу поставлено кукурудзу в кількості 99 тонн, за ціною 3000 грн., загальною вартістю 356400 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, про міститься підпис представника позивача про отримання товару за довіреністю від 30.10.2019 № 1/1.

Одночасно, в забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки між позивачем, як кредитором, відповідачем-1, як боржником, та відповідачем-2, як поручителем, укладено договір поруки від 28.11.2018 № 34-П, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань за договором.

Відповідно до пункту 3.1.1 договору поруки кредитор має право пред`явити вимогу щодо виконання поручителем своїх зобов`язань за цим договором, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань боржника таке зобов`язання не буде виконане.

За умовами пунктів 3.5.1, 3.5.2 договору поруки поручитель зобов`язаний: протягом 3 (трьох) банківських днів від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання боржником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування грошового зобов`язання на рахунок кредитора; у разі невиконання боржником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

У силу пункту 5.1 договору поруки у разі порушення поручителем вимог п.3.5.1 цього договору, поручитель зобов`язаний сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов`язання, за кожний день прострочення.

Із матеріалів справи слідує, що позивач звертався до відповідачів з листами-вимогами від 31.01.2020 щодо перерахування суми передоплати за договором поставки в розмірі 2272680 грн. у строк до 10.02.2020 року. Оскільки грошові кошти відповідачами не були повернуті, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач сплатив на рахунок відповідача-1 суму попередньої оплати у розмірі 3960000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 04.12.2018 № 1021898.

У той же час, матеріали справи містять докази поставки відповідачем-1 товару позивачу лише на суму 1 866 393,59 грн., а саме:

- зерна пшениці 4 класу в кількості 72,220 тонн, за ціною 3292 грн./тонна, загальною вартістю 285297,88 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до видаткової накладної від 28.08.2019 № 12 (додаткова угода від 28.08.2019 № 1, довіреність від 28.08.2019 № ВОЛ0196);

- зерна пшениці 3 класу в кількості 84,20 тонн, за ціною 3453,06 грн./тонна, загальною вартістю 348897,18 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до видаткової накладної від 04.09.2019 № 14 (додаткова угода від 04.09.2019 № 2, довіреність від 04.09.2019 № ВОЛ0197);

- зерна пшениці 4 класу в кількості 32 тонни, за ціною 3286,40 грн./тонна, загальною вартістю 126197,76 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до видаткової накладної від 04.09.2019 № 15 (додаткова угода від 04.09.2019 № 3, довіреність від 04.09.2019 № ВОЛ0198);

- зерна пшениці 3 класу в кількості 181,28 тонн, за ціною 3445,87 грн./тонна, загальною вартістю 749600,77 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до видаткової накладної від 13.09.2019 № 17 (додаткова угода від 13.09.2019 № 4, довіреність від 13.09.2019 № ВОЛ0199);

- зерна кукурудзи 3 класу в кількості 99 тонн, за ціною 3000 грн./тонна, загальною вартістю 356400 грн., у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до видаткової накладної від 30.10.2019 № 36 (додаткова угода від 30.10.2019 № 9, довіреність від 30.10.2019 № 1/1).

Суд зауважує, що поставка відповідачем-1 позивачу товару саме на суму 1 866 393,59 грн. підтверджується вищенаведеними видатковими накладними, підписаними зі сторони позивача уповноваженою особою на отримання товару на підставі відповідних довіреностей. Отже, позивачем прийнято відповідний товар за цінами, вказаними в цих накладних, чим погоджено вартість поставленого товару.

При цьому, не підписання позивачем додаткових угод до договору щодо визначення вартості та кількості товару, що підлягав постачанню, не свідчить про неукладеність таких додаткових угод з огляду на вчинення позивачем акцептування умов додаткових угод прийняття товару та підписанням відповідних видаткових накладних до них.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 ЦК України).

Суд також наголошує, що матеріали справи містять копії виданих позивачем довіреностей на отримання товару від відповідача-1 щодо спірних поставок, в яких чітко зазначено про уповноваження певних осіб на отримання цінностей за договором поставки від 28.11.2018 № ВОЛ0027П-Ф та за спірними додатковими угодами № 1-4, 9.

Наведеним спростовуються твердження позивача щодо необхідності врахування іншої ціни товару, ніж зазначена у видаткових накладних, з огляду на погодження позивачем прийняття товару від відповідача-1 саме цінами, вказаними у видаткових накладних.

Одночасно суд зазначає, що надані відповідачем-1 податкові накладні щодо спірної поставки, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, оцінюються судом у сукупності з наявними у матеріалах справи іншими доказами щодо факту поставки товару за визначеними цінами.

Таким чином, оскільки відповідач-1 здійснив поставку позивачу товару лише на суму 1 866 393,59 грн., у той час як сума попередньої оплати становила 3960000 грн., суд дійшов висновку про наявність у відповідача-1 зобов`язання з повернення залишку суми попередньої оплати в розмірі 2093606,41 грн. При цьому, зі вказаної суми підлягає вирахуванню сплачені відповідачем-1 під час розгляду справи в суді грошові кошти в розмірі 720000 грн., у зв`язку з чим залишок суми попередньої оплати становить 1373606,41 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За частиною 2 статті 231 ГК України, в разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як слідує зі статуту позивача, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 24.12.2019 № 802, засновником АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" є держава в особі Кабінету Міністрів України та товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Відтак, нарахування позивачем пені на підставі частини 2 статті 231 ГК України є обґрунтованим.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки судом встановлено, що нарахування позивачем пені на суму непоставленого товару здійснено за період з 03.12.2019 по 10.03.2020, у той час як 31.01.2020 позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою повернути суму попередньої оплати, а не допоставити товар.

Так, приписи статті 693 ЦК України прямо передбачають можливість обрання покупцем одного з двох варіантів правової поведінки - вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, суд дійшов висновку, що з дати висування позивачем вимоги повернути суму попередньої оплати останній втратив право одночасно нараховувати пеню за непоставку товару.

Таким чином, за арифметичним перерахунком суду, пеня підягає стягненню з відповідача за період до 30.01.2020 включно в розмірі 110117,22 грн., та штраф у розмірі 130647,55 грн.

Щодо посилань відповідача-1 на значний розмір нарахованих санкцій, то суд зауважує, що відповідач-1 не клопотав про їх зменшення судом та не надав жодних доказів згідно зі статтею 74 ГПК України на підтвердження тяжкого фінансового становища чи понесення відповідачем-1 збитків та надмірного тягара внаслідок нарахування позивачем таких санкцій.

За статтею 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, в яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача-2 з листом-вимогою від 31.01.2020 про виконання зобов`язань за забезпеченим договором поставки, однак належного виконання від відповідачів не отримав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів сум боргу та санкцій за договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (44860, Волинська обл., Турійський р-н, с. Озеряни, вул. Шкільна, 21; ідентифікаційний код 39516106) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ідентифікаційний код 37243 (один мільйон сто сорок шість тисяч триста дев`яносто три) грн. 60 коп. попередньої оплати, 110117 (сто десять тисяч сто сімнадцять) грн. 22 коп. пені, 130647 (сто тридцять тисяч шістсот сорок сім) грн. 55 коп. штрафу, а також 20807 (двадцять тисяч вісімсот сім) грн. 37 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 26.11.2020 року.

Суддя К.В. Полякова