ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. Справа№ 910/6245/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 03.11.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Київський бронетанковий завод"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.07.2020 (повне рішення складено 05.08.2020)

у справі № 910/6245/20 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив СпецПром"

до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод"

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" про стягнення заборгованості за договором № 03-05/19/КБТЗ/ПВПЗ/19/1 від 20.05.2019 року в розмірі 748 356,27 грн., з них: основного боргу 745 443,75 грн., пені 2240,40 грн. та 3% річних 672,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 03-05/19/КБТЗ/ПВПЗ/19/1 від 20.05.2019 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив повністю оплату вартості наданих йому позивачем послуг з ремонту виробів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка складає 745 443, 75 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем термінів оплати за вищезазначеним договором, позивач нарахував пеню у розмірі 2 240, 40 грн. та три проценти річних у розмірі 672, 12 грн., які просить стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі № 910/6245/20 позов задоволено частково.

На підставі рішення суду з Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" підлягають стягненню грошові кошти: основного боргу - 745 443,75 грн., пені - 2036,70 грн., 3% річних - 611,01 грн. та судовий збір 5630,48 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов договору № 03-05/19/КБТЗ/ПВПЗ/19/1 від 20.05.2019 зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості наданих йому послуг з ремонту виробів повністю не виконав, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 745 443,75 грн.

Одночасно судом першої інстанції встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 2036,70 грн., в частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 203,70 грн. відмовлено.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних судом першої інстанції встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 611,01 грн., в частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 61,11 грн. позивачу відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі № 910/6245/20 в частині затвердження розміру штрафних санкцій.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, що призвело до їх затвердження та стягнення. На думку апелянта, позивач не поніс збитків у зв`яку з нездійсненням попередньої оплати за договором, а отже розмір штрафних санкцій є невиправданим та не співрозмірним.

Відзив на апеляційну скаргу

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України

Явка представників у судове засідання

В судове засідання 03.11.2020 представники позивача та відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача та відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

20.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" (надалі - позивач, виконавець) та Державним підприємством "Київський бронетанковий завод" (надалі - відповідач, замовник) укладено договір № 03-05/19/КБТЗ/ПВПЗ/19/1 (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого, виконавець зобов`язується надати замовникові послуги, а саме здійснити заводський ремонт за технічним станом прицілів 1А40 з доробкою до виду 1А40-1 (ремонт виробів) згідно із замовленнями замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги.

Відповідно до п. 4.2. договору замовник здійснює попередню оплату (передоплату) в розмірі 70% вартості послуг, зазначеної у специфікації, що формується на підставі протоколу погодження орієнтовної ціни.

Згідно з п. 4.3. договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем за фактично надані послуги протягом 30 календарних днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг, який складений на підставі підписаного сторонами протоколу погодження договірної ціни за умови надання виконавцем усіх належно оформлених супровідних документів на вироби.

Договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а з питань розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань по договору (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору № 03-05/19/КБТЗ/ПВПЗ/19/1 від 20.05.2019 року позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 5 744 635,72 грн., що підтверджується актами приймання наданих послуг № 1/КБТЗ від 04.10.2019 року на суму 131 362,32 грн., № 2/КБТЗ від 10.10.2019 року на суму 17 297,40 грн., № 3КБТЗ від 01.11.2019 року на суму 1 191 057,45 грн., № 4/КБТЗ від 01.11.2019 року на суму 378 659,77 грн., № 5/КБТЗ від 01.11.2019 року на суму 8176,82 грн., № 6/БТЗ від 23.12.2019 року на суму 386 118,16 грн., № 7/КБТЗ від 09.01.2020 року на суму 99 165,72 грн., № 8/КБТЗ від 31.01.2020 року на суму 806 424,44 грн., № 9/КБТЗ від 31.01.2020 року на суму 369 091,04 грн., № 10/КБТЗ від 28.02.2020 року на суму 361 382,65 грн., № 11/КБТЗ від 28.02.2020 року на суму 361 585,36 грн., № 12/КБТЗ від 28.02.2020 року на суму 316 504,57 грн., № 13/КБТЗ від 28.02.2020 року на суму 317 810,02 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

За надані позивачем послуги відповідач розрахувався лише частково на суму 4 999 191,97 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1093 від 19.06.2019 року на суму 285 668,11 грн., № 1094 від 19.06.2019 року на суму 285 668,11 грн., № 1095 від 19.06.2019 року на суму 285 668,11 грн., № 1096 від 19.06.2019 року на суму 285 668,11 грн., № 1418 від 07.08.2019 року на суму 857 004,34 грн., № 1570 від 30.08.2019 року на суму 285 668,11 грн., № 1581 від 09.09.2019 року на суму 571 336,22 грн., № 1582 від 09.09.2019 року на суму 571 336,25 грн., № 2303 від 04.12.2019 року на суму 599 903,04 грн., № 2304 від 04.12.2019 року на суму 399 935,35 грн., № 2346 від 05.12.2019 року на суму 571 336,22 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

Позивач зазначає, що відповідачем неналежно виконано грошове зобов`язання з оплати наданих згідно договору № 03-05/19/КБТЗ/ПВПЗ/19/1 від 20.05.2019 року послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 745 443,75 грн.

В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 2240, 40 грн. пені, 672,12 грн. 3 % річних за період з 30.03.2020 по 09.04.2020 згідно наданого позивачем розрахунку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 4.3. договору строк оплати наданих послуг є таким, що настав.

Наявним в матеріалах справи актом звірки взаєморозрахунків за період з січня 2019 року по квітень 2020 року підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 745 443,75 грн.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18).

Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.

22.06.2020 року через відділ діловодства суду першої інстанції від відповідача надійшла заява № 1314/81 від 10.06.2020 року "Про визнання позовних вимог". У вказаній заяві відповідач позовні вимоги визнав в розмірі 745 443,75 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Оскільки відповідачем не надано доказів оплати позивачу вартості наданих послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 03-05/19/КБТЗ/ПВПЗ/19/1 від 20.05.2019 року в розмірі 745 443,75 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 2240,40 грн. та 3% річних у розмірі 672,12 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати послуг.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 7.2. договору визначено, що за порушення термінів оплати послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день затримки до моменту повного виконання своїх зобов`язань по договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд першої інстанції встановив, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 2036,70 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 203,70 грн. позивачу відмовлено.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних судом першої інстанції встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 611,01 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 61,11 грн. позивачу відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянтом оскаржується рішення в частині затвердження та стягнення розміру штрафних санкцій, які на його думку є занадто великими, невиправданими та неспіврозмірними.

Пунктом 3 частини 3 статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В той же час, відповідно до норм статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи норми статті 233 Господарського кодексу України суд враховує, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналізуючи вищезазначені норми, судова колегія зазначає, вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При цьому, визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру даної санкції.

Як на підставу для зменшення розміру пені та 3% річних відповідач посилається на те, що наявні на підприємстві кошти використовуються для проведення робіт по виконанню державного оборонного замовлення і у зв`язку із чим підприємство не має можливості сплатити всю суму штрафних санкцій, що призведе до накладення арешту на всі рахунки підприємства та втрати можливості виконувати зобов`язання за договорами і зупинку роботи підприємства.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги обставини справи, колегія не вбачає підстав для скасування рішення в частині стягнення штрафних санкцій, виходячи з тих підстав, що розмір нарахованої пені 2036, 70 грн. не є завищеним та відповідає заборгованості за договором.

Будь-яких обґрунтованих обставин, які були б підставою для зменшення суми пені відповідачем суду не наведено, а отже апеляційна скарга в частині зменшення розміру пені не підлягає задоволенню.

В частині доводів апелянта про зменшення розміру трьох процентів річних, які складають 611, 01 грн., колегія відмовляє у їх задоволенні враховуючи положення частини 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням наведеного, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи оскаржуване рішення, колегія суддів дійшла висновку про його вмотивованість, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були розглянуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Наведені апелянтом Державним підприємством «Київський бронетанковий завод» доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в судовому рішенні обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі № 910/6245/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі № 910/6245/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6245/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 30.11.2020.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Є.Ю. Шаптала