ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2419/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ", 36010, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Половки, буд. 70, ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон-Промсервіс", 61058, м. Харків, вул. Чичибабіна, 9, кв. 110, ;

про стягнення коштів у розмірі 1001789,77грн.

за участі представників учасників справи

позивача - Волошина А.В., (ордер серія АХ №1018528 від 03.09.2020); Письмака О.В. (ордер серія ПТ №130564 від 01.09.2020);

відповідача - Замікули Б.С. (ордер серія ВА №1006400 від 18.08.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 12/2 від 25.12.2014);

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон-Промсервіс", в якому просить стягнути з останнього кошти у розмірі 1001789,77грн..

В обґрунтування позову ТОВ "ГПЛ" зазначає, що ним на виконання умов договору від 15.01.2019 №2019-76/01 перераховано ТОВ "НЬЮТОН-ПРОМСЕРВІС" 2 825 691,39 грн; відповідачем поставлений позивачеві товар на суму 1 823 901,62 грн; на час звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення коштів у сумі 1 001 789,77грн. договір поставки припинив свою дію (31.12.2019) у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, а отже правова підстава утримання коштів, які були перераховані позивачем відповідачеві відпала. Також вказує на те, що позивач не замовляв поставку товару на спірну суму, а відповідач, відповідно, не виконував зобов`язання з поставки товару за договором поставки у цій частині, що, на думку позивача, свідчить про наявність у нього права вимагати повернення йому залишку грошових коштів, на які відповідач не поставляв товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/2419/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "02" вересня 2020 р. о 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.08.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" про забезпечення позову (вх. №18448 від 11.08.2020) задоволено та вжито заходів забезпечення позову шляхом: накладення арешту на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Ньютон-Промсервіс" (61058, м. Харків, вул. Чичибабіна, 9, кв. 110, ) в межах ціни позову - 1 001 789,77грн. (один мільйон одна тисяча сімсот вісімдесят дев`ять гривень сімдесят сім копійок).

01.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти задоволення позову заперечував та вказував на те, що так дійсно між сторонами укладений договір поставки від 15.01.2019 №2019-76/01 та позивачем на його виконання дійсно було перераховано 2 825 691,39 грн., проте відповідач вказує, що відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 2 690 381,17грн., однак з незрозумілих підстав позивачем відповідачу не було повернуто належним чином оформлені видаткові накладні №6085 від 19.11.2019р. на суму 38 879,78 грн. з ПДВ, №6433 від 11 12.2019р. на суму 269 581,14 грн. з ПДВ; №6520 від 16.12.2019р. на суму 207 997,91 грн. з ПДВ; №6672 від 26.12.2019р. на суму 303 687,83 грн. з ПДВ та №6687 від 27.12.2019р. на суму 46 332,89 грн. з ПДВ, загалом на суму 866 479.55 грн. з ПДВ. При цьому, в якості доказів здійснення поставок, відповідачем надано заяви свідків, а також податкові накладні. Таким чином, відповідач вказує, що дійсна сума на яку товариством не було здійснено поставку це 135 310,22грн.. Крім цього, відповідач не згоден з твердженнями позивача про припинення договору поставки 31.12.2019, оскільки , згідно умов укладеного договору договір діє до 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. При цьому, при закінченні строку дії договору сторони зобов`язані провести взаєморозрахунки щодо заборгованостей протягом 10 днів з дня закінчення терміну дії договору. А тому на переконання відповідача договір не припинив свою дію, а сам договір пролонговано на строк до моменту виконання своїх зобов`язань сторонами. Крім цього, відповідач вказує, що позивачем не вірно застосовано норму статті 1212ЦК України, щодо кваліфікацій відносин, які склались між сторонами, оскільки застосування вказаної норми можливе виключно у не договірних зобов`язань, при цьому, грошові кошти, які просить стягнути позивач, сплачені в межах дії договору, що виключає застосування 1212 ЦК України.

Водночас, підготовче засідання 02.09.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Новікової Н.А. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.09.2020 призначено підготовче засідання по справі на 05.10.2020 о 11:30.

05.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначив, що відповідачем не доведено поставку товару на суму на суму 866 479.55 грн., оскільки надані на підтвердження даних обставин видаткові накладні №6085 від 19.11.2019р. на суму 38 879,78 грн. з ПДВ, №6433 від 11 12.2019р. на суму 269 581,14 грн. з ПДВ; №6520 від 16.12.2019р. на суму 207 997,91 грн. з ПДВ; №6672 від 26.12.2019р. на суму 303 687,83 грн. з ПДВ та №6687 від 27.12.2019р. на суму 46 332,89 грн. з ПДВ, в розумінні чинного законодавства не можуть вважатись належними доказами, оскільки такі не містять підпису представників позивача. Також позивач заперечує проти тверджень відповідача, про те, що поставка товару підтверджується відповідними податковими накладними, а саме: №398 від 30.09.2019 та розрахунків коригування кількості вартості показників до неї, а саме: №368 від 19 11.2019 року № 284 від 11.12.2019 року; № 285 від 16.12.2019 року; №286 від 12.2019 року; № 287 від 27.12.2019 року, де було змінено кількість та номенклатури товару зазначений у спірних видаткових накладних, оскільки коригування кількості та вартості вказаних накладних відбулось через 5 місяців після дати нібито поставленого товару, а також вже після направлення позивачем відповідної претензії. Щодо заяв свідків позивач зазначив, що вказані заяви не можуть бути належними доказами так як листування на яке вони посилаються велось з їх особистих електронних скриньок, а документи, які отримувались ними не можуть вважатись замовленнями на поставку товару. Щодо заперечень відповідача про невірність застосування 1212 ЦК України, позивач зазначив, що по-перше, навіть у випадку невірної кваліфікації позивачем правовідносин, які склались між сторонами, суд зобов`язаний здійснити самостійну кваліфікацію відносин. По-друге, позивач зазначає, що у відповідності до умов договору такий припинив свою дію ще 31.12.2019 водночас, останній наголошує, що станом на 31.12.2019 у сторін відсутні невиконані зобов`язання за цим договором, а грошові кошти, які в надмірному розмірі перераховані на рахунок відповідача підлягають стягненню як безпідставно набуті відповідачем кошти, оскільки правова підстава їх перерахунку відпала.

Також, 05.10.2020 від позивача надійшов документ уточнена позовна заява, в якій позивачем доповнено позов заявою про розмір судових витрат. Протокольною ухвалою від 05.10.2020 подану позивачем уточнену позовну заяву розцінено як заяву про розподіл судових витрат та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 05.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання по справі на 20.10.2020 о 11:30.

Протокольною ухвалою від 20.10.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2020 о 11:30.

Водночас, судове засідання 04.11.2020 не відбулось у зв`язку з відпусткою судді Новікової Н.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.11.2020 призначено судове засідання по справі на 09.11.2020 о 12:30.

Протокольною ухвалою від 09.11.2020 задоволено клопотання відповідача про оголошення перерви у судовому засіданні та оголошено перерву у судовому засіданні по суті до 18.11.2020 о 11:00.

У судовому засіданні 18.11.2020 відкрито розгляд справи по суті та заслухано вступне слово учасників справи.

Повноважні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та в обгрунтування зазначили, що між сторонами було укладено договорі поставки, при цьому, як вбачається з наданих позивачем видаткових накладних №177 від 15.01.2019року; №435 від 11.02.2019року; №762 від 07.03.2019року; №939 від 29.03.2019року; №1825 від 25.04.2019року; №2610 від 30.05.2019 року; №3267 від 27.06.2019року; №3387 від 04.07.2019року; №3745 від 22.07.2019 року; №4045 від 01.08.2019року; №4588 від 27.08.2019року; №5005 від 16.09.2019року; №5236 від 27.09.2019року; №5512 від 16.10.2019року; №5679 від 28.10.2019р. відповідачем на виконання вказаного договору було поставлено товар на загальну суму 1823901,62 грн., при цьому, позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 2825691,39грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 2458 від 01.04.2019 року; № 2508 від 05.04.2019 року; № 2958 від 05.04.2019 року; № 2959 від 05.04.2019 року; № 3020 від 08.04.2019 року; № 3035 від 09.04.2019 року; № 3034 від 09.04.2019 року; №102 від 10.04.2019 року; № 3038 від 10.04.2019року; №3028 від 10.04.2019 року; №260 від 10.04.2019 року; № 3062 від 12.04.2019 року; №3509 від 18.06.2019 року; №3648 від 03.07.2019 року; №3924 від 29.07.2019 року; № 9 від 09.09.2019 року; №4522 від 16.09.20190 року; №190 від 26.09.2019 року; № 45 від 30.09.2019 року; №4756 від 30.09.2019р.. Водночас, 31.12.2019 відповідно до умов договору такий припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку дії договору, у зв`язку з чим 13.03.2020 та 29.04.2020 позивач направив на адресу відповідача вимоги про повернення грошових коштів в сумі 1001789,77 грн., однак відповідач у листах - відповідях на вимоги від 19.03.2020 та від 13.05.2020 відповідно, не визнав існуючої у нього кредиторської заборгованості в розмірі 1 001 789,77 грн. та зазначив, що умовами Договору не було передбачено здійснення передплати за Товар, а тому кошти, що були отримані підприємством відповідача за платіжними дорученнями № 45 від 30.09.2019 р. на суму 950000,00грн. та № 4756 від 30.09.2019 р. на суму 200 000,00 грн., на думку відповідача є коштами, отриманими в межах Договору та можуть отримати статус попередньої оплати за умови внесення відповідних змін до Договору. Крім того, відповідач у відповідях на вимоги вважав, що здійснення 30.09.2019 позивачем оплати в сумі 1150000,00грн. без попереднього погодження такої оплати з відповідачем є порушенням умов Договору.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначив, що по-перше: позивачем не було враховано поставку товару за видатковими накладними №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11 12.2019р., №6520 від 16.12.2019р., №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., загалом на суму 866 479.55 грн., а тому дійсна сума поставленого товару становить 2690381,17грн., а не 1823901,62грн. як то вказує позивач, таким чином, відповідач наголошує, що дійсна сума на яку товариством не було здійснено поставку це 135 310,22грн., а не 1001789,77грн., про, що було зазначено у відповідях на вимоги. Вказані обставини на переконання відповідача підтверджуються видатковими накладними: №6085 від 19.11.2019 року на суму 38879,78 грн., №6433 від 11.12.2019 року на суму 269 581,14 грн., №6520 від 16.12.2019 року на суму 207 997,91 грн., №6672 від 26.12.2019 року на суму 303687,85 грн., №6687 від 27.12.2019 року на суму 46 332.89 грн.; податковими накладними №398 від 30.09.2019 року та розрахунком коригування кількості та вартості показників до неї, а саме: №368 від 19.11.2019 року, № 284 від 11 12.2019 року; № 285 від 16.12.2019 року; №286 від 26.12.2019 року. № 287 від 27.12.2019 року; письмовими показання свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,що міститься в заявах посвідчених нотаріусом; скріншотами електронних листів; роздруківки файлів та заголовку до електронного листа. Також відповідачем вказано, що відсутність підписаних зі сторони позивача видаткових накладних пояснюється тим, що як правило, не дивлячись на умови договору поставка товару здійснювалась шляхом самовивозу товару зі складу відповідача власним транспортом позивача, в підтвердження чого відповідачем надано товарно-траспортні накладні №2610 від 30.05.2019, №3267 від 27.06.2019, №3745 від 22.07.2019, №5512 від 16.10.2019 та №5697 від 28.10.2019. По-друге, відповідач вказав, що не згоден з твердженнями позивача про припинення договору поставки 31.12.2019, оскільки згідно умов укладеного договору договір діє до 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. При цьому, при закінченні строку дії договору сторони зобов`язані провести взаєморозрахунки щодо заборгованостей протягом 10 днів з дня закінчення терміну дії договору. А тому на переконання відповідача договір не припинив свою дію, а сам договір пролонговано на строк до моменту виконання своїх зобов`язань сторонами. По-третє: відповідач вказує, що позивачем не вірно застосовано норму статті 1212ЦК України, щодо кваліфікацій відносин, які склались між сторонами, оскільки застосування вказаної норми можливе виключно у не договірних зобов`язань, при цьому, грошові кошти, які просить стягнути позивач, сплачені в межах дії договору, що виключає застосування 1212 ЦК України.

У судовому засіданні судом зазначено про відсутності необхідності виклику свідків заяви яких було надано відповідачем, оскільки відомості, які містяться у поданих заявах свідків не суперечать тим доказам, які містяться в матеріалах справи.

У судових дебатах представник позивача просив суд задовольнити позов повністю та зазначив про те, що докази понесення судових витрат будуть надані суду у порядку передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідач проти позову заперечував, вказавши на його необґрунтованість та суперечливість, а також зазначив, що позивачем не вірно кваліфіковано спірні відносини, які склались між сторонами, а тому посилання останнього на ст. 1212 ЦК України, як на правову підставу позову є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників учасників справи у судових дебатах, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

15 січня 2019 року між Позивачем (надалі - «Покупець») і Товариством з обмеженою відповідальністю «НЬЮТОН-ПРОМСЕРВІС» (надалі - «Відповідач», «Постачальник») було укладено Договір поставки № 2019-76/01 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник (Відповідач) протягом терміну дії Договору зобов`язується постачати (передавати) у власність Покупця (Позивача) лакофарбову продукцію: емалі, лаки, полірувальні та мастильні засоби (надалі - «Товар») згідно з його замовленням, а Покупець (Позивач) зобов`язується приймати цей Товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.п. 3.2 Договору ціна за Товар визначається Сторонами для кожної партії поставки Товару в рахунку-фактурі й видатковій накладній.

У пункті 3.4. Договору Сторони визначили, що загальна сума Договору визначається, як сума вартості всього Товару, поставленого Постачальником та прийнятого Покупцем в період дії даного Договору та орієнтовно складає 3700000,00 (три мільйона сімсот тисяч.) грн, в т.ч. ПДВ 616666,67 грн.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що Покупець зобов`язаний перерахувати повну оплату за Товар на поточний рахунок Постачальника у розмірі, визначеному у видатковій накладній.

Відповідно до п. 5.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар за його вимогою впродовж 7 (семи) календарних днів.

У відповідності до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2019 року, але, у будь-якому разі, до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. При закінченні терміну дії Договору (або при достроковому розірванні Договору) Сторони зобов`язані провести взаєморозрахунки щодо заборгованостей, що виникли за Договором, упродовж 10 календарних днів з дня закінчення терміну дії Договору (або з дня дострокового розірвання Договору).

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору №2019-76/01, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

На виконання умов вказаного договору, згідно видаткових накладних № 177 від 15.01.2019 року; № 435 від 11.02.2019 року; № 762 від 07.03.2019року; №939 від 29.03.2019 року; № 1825 від 25.04.2019 року; № 2610 від 30.05.2019року; №3267 від 27.06.2019 року; № 3387 від 04.07.2019 року; № 3745 від 22.07.2019 року; №4045 від 01.08.2019 року; № 4588 від 27.08.2019 року; № 5005 від 16.09.2019 року; №5236 від 27.09.2019 року; № 5512 від 16.10.2019 р.; № 5679 від 28.10.2019р., які підписані повноважними представниками позивача та відповідача, ТОВ «Ньютон-Промсервіс» було поставлено товар на загальну суму 1823901,62грн., що окрім цього підтверджуються наданими позивачем актами звірки станом на 30.09.2019.

В свою чергу, платіжними дорученнями №2458 від 01.04.2019 року; № 2508 від 05.04.2019 року; № 2958 від 05.04.2019 року; № 2959 від 05.04.2019 року; № 3020 від 08.04.2019 року; № 3035 від 09.04.2019року; № 3034 від 09.04.2019 року; №102 від 10.04.2019 року; № 3038 від 10.04.2019 року; № 3028 від 10.04.2019 року; №260 від 10.04.2019 року; № 3062 від 12.04.2019 року; № 3509 від 18.06.2019 року; №3648 від 03.07.2019 року; № 3924 від 29.07.2019 року; № 9 від 09.09.2019 року; №4522 від 16.09.20190 року; № 190 від 26.09.2019 року; № 45 від 30.09.2019 року; №4756 від 30.09.2019 року, позивачем на виконання умов договору було сплачено грошові кошти в розмірі 2825691,39грн..

13.03.2020 позивачем направлено на адресу вимогу № 76 від 13.03.2020 про повернення попередньої оплати за непоставлений товар в розмірі 1 001 789,77грн.

19.03.2020 відповідачем надано відповідь вих. №190320-1 від 19.03.2020 на вимогу №76, в якій останній не визнав існуючої у нього кредиторської заборгованості в розмірі 1001789,77 грн. та зазначив, що на підставі платіжних доручень №45 та №4756 від 30.09.2019, якими було перераховано кошти у розмірі 1150000,00грн. не можливо встановити чи є дані кошти платою за вже поставлений товар чи є сумою предоплати за договором, крім цього, відповідач зазначив, що позивачем не повернено відповідачу видаткові накладні: - №4045 від 01.08.2019 на суму 159 341,08грн.; - №5236 від 27.09.2019 на суму 97 203,79грн.; - №6085 від 19.11.2019 на суму 38 879,78грн.; - №6433 від 11.12.2019 на суму 269 581,14грн.; - №6520 від 16.12.2019 на суму 207 997,91грн.; - №6672 від 26.12.2019 на суму 303 687,83грн.; - №6687 від 27.12.2019 на суму 46 332,89грн., у зв`язку з чим зазначив, що для розгляду вимоги позивача про повернення коштів №76, останньому слід надати вказані видаткові накладні.

Також, суд зазначає, що 13.03.2020 позивачем направлено відповідачу вимогу №77 від 13.03.2020, в якій зазначено про те, що від відповідача 28.01.2020 на адресу ТОВ «ГПЛ» надходив лист про припинення співпраці, при цьому вказане рішення було прийняте, всупереч раніше прийнятих домовленостей між сторонами.

29.04.2020 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою №186 від 29.04.2020 про повернення 1001789,77грн., в якій зазначив, що дані кошти є сумою попередньої оплати за товар, поставку якого в односторонньому порядку не було здійснено відповідачем, а тому підлягають поверненню позивачу.

13.05.2020 відповідачем надано відповідь №130520-1 від 13.05.2020, в якій останній зазначив, що умовами Договору не було передбачено здійснення передплати за Товар, а тому кошти, що були отримані підприємством Відповідача за платіжними дорученнями № 45 від 30.09.2019 р. на суму 950 000,00 грн. та № 4756 від 30.09.2019 р. на суму 200 000,00 грн., на думку Відповідача, є коштами, отриманими в межах Договору та можуть отримати статус попередньої оплати за умови внесення відповідних змін до Договору. Крім того, відповідач вважає, що здійснення 30.09.2019 позивачем оплати в сумі 1 150 000, 00 грн., без попереднього погодження такої оплати з відповідачем, є порушенням умов договору.

Таким чином, як вказує позивач, станом на момент розгляду справи, відповідач без достатньої правової підстави утримує у себе грошові кошти у розмірі 1001789,77грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Водночас, заперечення відповідача проти позову зводяться до того, що:

- позивачем не було враховано поставку товару за видатковими накладними №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11 12.2019р., №6520 від 16.12.2019р., №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., загалом на суму 866 479.55 грн., а тому дійсна сума поставленого товару становить 2690381,17грн., а не 1823901,62грн. як то вказує позивач, таким чином, відповідач наголошує, що дійсна сума на яку товариством не було здійснено поставку це 135 310,22грн., а не 1001789,77грн., про, що було зазначено у відповідях на вимоги №170320-1 від 17.03.2020 та №130520-1 від 13.05.2020. Вказані обставини на переконання відповідача підтверджуються видатковими накладними: №6085 від 19.11.2019 року на суму 38879,78 грн., №6433 від 11.12.2019 року на суму 269 581,14 грн., №6520 від 16.12.2019 року на суму 207 997,91 грн., №6672 від 26.12.2019 року на суму 303687,85 грн., №6687 від 27.12.2019 року на суму 46 332.89 грн.; податковими накладними №398 від 30.09.2019 року та розрахунком коригування кількості та вартості показників до неї, а саме: №368 від 19.11.2019 року, № 284 від 11 12.2019 року; № 285 від 16.12.2019 року; №286 від 26.12.2019 року. № 287 від 27.12.2019 року; письмовими показання свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,що міститься в заявах посвідчених нотаріусом; скріншотами електронних листів; роздруківки файлів та заголовку до електронного листа.

- договір не припинив свою дію, оскільки згідно умов укладеного договору договір діє до 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, при цьому відповідач наполягає, що саме позивачем в порушення не виконано зобов`язань за договором та не повернуто відповідачу видаткові накладні №6085 від 19.11.2019р. на суму 38 879,78 грн. з ПДВ, №6433 від 11 12.2019р. на суму 269 581,14 грн. з ПДВ; №6520 від 16.12.2019р. на суму 207 997,91 грн. з ПДВ; №6672 від 26.12.2019р. на суму 303 687,83 грн. з ПДВ та №6687 від 27.12.2019р. на суму 46 332,89 грн. з ПДВ, загалом на суму 866 479.55 грн. з ПДВ.

- позивачем не вірно кваліфіковано відносини, які склались між сторонами, оскільки спірні кошти перераховувались в мажах дії договору, що виключає можливість застосування до даних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не було враховано поставку товару за видатковими накладними №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11.12.2019р., №6520 від 16.12.2019р., №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., загалом на суму 866479,55 грн., а тому дійсна сума на яку товариством не було здійснено поставку це 135 310,22грн., а не 1001789,77грн. як то зазначено позивачем, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст.1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (ст.1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абз.2 п.2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абз.1 п.2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абз.1 п.2.1);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абз.1 п.2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п.2.15).

Так, в якості доказів поставки товару на 866479,55грн. відповідачем надано видаткові накладні №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11.12.2019р., №6520 від 16.12.2019р., №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., які не підписані та не скріплені з печатками з боку позивача, товарно-траспортні накладні №2610 від 30.05.2019, №3267 від 27.06.2019, №3745 від 22.07.2019, №5512 від 16.10.2019 та №5697 від 28.10.2019, як доказ того, що товар за кожною окремою партією вивозився позивачем за використання власних транспортних засобів, а також податкові накладні №398 від 30.09.2019 року та розрахунок коригування кількості та вартості показників до неї, а саме: №368 від 19.11.2019 року, №284 від 11 12.2019 року; №285 від 16.12.2019 року; №286 від 26.12.2019 року. № 287 від 27.12.2019 року, який підтверджує факт відображення господарських операцій в податковому обліку відповідача..

Проте, суд зазначає, що видаткові накладні №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11.12.2019р., №6520 від 16.12.2019р., №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., загалом на суму 866479,55 грн., не можуть вважатись первинними документами, які підтверджують господарську операцію, оскільки такі не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки не містять підписів та ініціалів уповноважених осіб позивача, які б підтверджували прийняття такого товару, а відтак на переконання суду не можуть слугувати доказами поставки товару на вказану відповідачем суму.

Факт перевезення товару згідно товарно-траспортних накладних №2610 від 30.05.2019, №3267 від 27.06.2019, №3745 від 22.07.2019, №5512 від 16.10.2019 та №5697 від 28.10.2019, не може свідчити про те, що за кожною видатковою накладною, в тому числі і за спірними накладними, товар перевозився виключно транспортом позивача.

При цьому, у відповідності до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 в редакції від 12.07.2019 (надалі - Правила), передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Так у відповідності до положень п. 11.3 Правил, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник), тобто відповідач, у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. При цьому згідно п. 11.5 Правил, у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Таким чином, суд зазначає, що при вивезенні товару позивачем за використання власних засобів зі складу ТОВ «Ньютон-Промсервіс», саме відповідач, як вантажовідправник мав виписати відповідні товарно-транспортні накладні у трьох примірниках, засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом, а один примірник залишає у себе.

Однак, відповідачем не надано належним чином оформлених доказів перевезення товару відповідно до спірних видаткових накладних, а його посилання на відсутність відповідних товарно-транспортних накладних є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України щодо порядку перевезення вантажу.

При цьому, за відсутності належним чином оформлених видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, самі лише податкові накладні №398 від 30.09.2019 року та розрахунок коригування кількості та вартості показників до неї, а саме: №368 від 19.11.2019 року, №284 від 11 12.2019року; № 285 від 16.12.2019року; №286 від 26.12.2019року, №287 від 27.12.2019року на переконання суду не можуть вважатись належними доказами вчинення господарської операції, як то поставка, оскільки формування та складення відповідних податкових накладних в даному випадку покладається на відповідача, на підставі відповідних первинних документів, які підтверджують вчинення тої чи іншої господарської операції, а тому за відсутності первинних документів господарської операції (а даному випадку видаткових накладних), самі по собі податкові накладні не можуть слугувати належними та достовірними доказами на підставі яких можна встановити обставини щодо виконання чи неналежного виконання умов договору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/2081/19 від 28.08.2020 та у справі №916/922/19 від 29.01.2020.

Окремо суд зазначає, що як вбачається з квитанцій про реєстрацію відповідних податкових накладних про розрахунок коригування кількості та вартості показників до податкової накладної №398 від 30.09.2019 року, декларації про коригування кількості та вартості показників №368 від 19.12.2019, №284 від 11.12.2019, №285 від 16.12.2019, №286 від 16.12.2019 були доставлені та зареєстровані Державною податковою службою 10.04.2020 (8,14,19 арк. ІІ тому), а декларація №287 від 26.12.2019 відповідно 13.04.2020 (37 арк. ІІ тому), тобто аж 5 місяців після поставки про яку вказує відповідач, всупереч строків подання таких накладних та коригувань до них визначених пункту 192.1 ПК України, а їх фактична реєстрація відбулась після отримання вимоги №76 від 13.03.2020 про повернення коштів.

Проаналізувавши покази свідків, які містяться в нотаріально завірених заявах свідків, суд зазначає, що такі містять відомості щодо отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 замовлень товару на особисту електронну пошту, а також про порядок їх обробки працівниками ТОВ «Ньютон-Промсервіс», однак такі не міститься відомості щодо виписування безпосередньо спірних видаткових накладних та відвантаження товару за ними, відомостей щодо зберігання та транспортування товару, а самі особи не були свідками обставин щодо відвантаження товару вказаного у спірних видаткових накладних, а відтак такі докази не можуть свідчити про виконання заявок отриманих вказаними особами та поставки товару згідно накладних. При цьому, на підставі скріншотів електронних листів, роздруківок файлів з програми Microsoft Exel та заголовків до електронних листів не можливо встановити чи дійсно вказані заявки формувались на виконання та в межах дії договору, ідентифікувати осіб, які направляли такі заяви від імені позивача, та перевірити наявність у них відповідних повноважень, у зв`язку з чим, суд не дивлячись на відображення у роздруківках з файлів з Microsoft Excel, схожого переліку, назви, кількості та асортименту товару, що й у видаткових накладних №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11 12.2019р.; №6520 від 16.12.2019р.; №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., вважає, що такі докази не можуть свідчити про поставку такого товару згідно перелічених накладних.

Окремо, суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції, в тому числі поставки є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, однак, в даному випадку відповідачем не було надано суду, а ні оформлених належних чином первинних документів, а ні доказів здійснення перевезення товару за спірними видатковими накладними, а ні доказів підтверджуючих обставини зберігання цього товару відповідачем, а ні первинних документів складського обліку на підставі яких можливо встановити передачу такого товару зі складу відповідача перевізнику чи позивачу.

Щодо доводів відповідача про те, що договір не припинив свою дію, оскільки позивачем в порушення не виконано зобов`язань за договором та не повернуто відповідачу видаткові накладні №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11.12.2019р.; №6520 від 16.12.2019р.; №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., суд зазначає, що у відповідності до положень п. 11.1. договору, договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2019 року, але, у будь-якому разі, до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. При закінченні терміну дії Договору (або при достроковому розірванні Договору) Сторони зобов`язані провести взаєморозрахунки щодо заборгованостей, що виникли за Договором, упродовж 10 календарних днів з дня закінчення терміну дії Договору (або з дня дострокового розірвання Договору).

У відповідності до положень ч. 7 ст. 180 ГК України, яке кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Приймаючи до уваги, що строк дії договору сторонами не пролонговано, позивачем замовлень товару після 31.12.2019 не здійснювалось, а відповідачем, в свою чергу, не здійснювалась поставка товару після вказаної дати, з огляду, що станом на дату закінчення строку дії договору, зобов`язання відповідача поставити товар, а позивача - прийняти і оплатити поставлений товар, були виконані належним чином без будь-яких зауважень, беручи до уваги, що відповідачем не доведено поставки товару за видатковими накладними №6085 від 19.11.2019р., №6433 від 11 12.2019р.; №6520 від 16.12.2019р.; №6672 від 26.12.2019р. та №6687 від 27.12.2019р., суд дійшов висновку про те, що договір припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку дії договору, ще 31.12.2019.

Окрім цього, обставини щодо припинення зобов`язань між сторонами дії договору додатково підтверджується вимогою №77 від 13.03.2020 та відповіддю на неї 170420-1 від 17.04.2020, в якій, як позивач так і відповідач підтвердили припинення співпраці за договором поставки.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

За приписами статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна, в тому числі грошей, виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Таким чином, доводи відповідача про неможливість застосування у даному випадку положень ст. 1212 ЦК України, спростовується матеріалами справи, оскільки вказана норма підлягає застосуванню після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, була відсутня взагалі або припинена, як то в нашому випадку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 № 6-100цс15, постанові Верховного Суду від 04.05.2018 по справі № 927/468/17, а також у постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №910/21154/17, від 15.02.2019 у справі №910/2051/19, та постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №910/2051/19.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не надало належних та допустимих доказів поставки позивачу товару на загальну суму 1001789,77грн., враховуючи, що у Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньютон-Промсервіс", відсутня можливість в подальшому здійснювати поставку товару згідно договору поставки від 15.01.2019 №2019-76/01, оскільки строк дії такого закінчився 31.12.2019, то на переконання суду, у відповідача відсутні підстави для утримання вказаної суми грошових коштів, а відтак грошові кошти у розмірі 1001789,77грн. підлягають поверненню позивачу, а позов підлягає задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Беручи до уваги, що позивач до закінчення судових дебатів звернувся до суду з клопотанням, щодо надання можливості надати докази понесення судових витрат протягом п`яти днів з моменту прийняття рішення, вирішення питання щодо судових витрат на правничу допомогу буде здійснено відповідно до положень ст. 126, 129, 221, 244 ГПК України після ухвалення рішення.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжного доручення №7297 від 06.07.2020 на суму 15234,03грн., позивачем сплачено судовий збір у сумі 15234,03грн., враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон-Промсервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" грошові кошти у розмірі 1001789,77грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 15234,03грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ", 36010, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Половки, буд. 70, ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньютон-Промсервіс", 61058, м. Харків, вул. Чичибабіна, 9, кв. 110, ;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2020.

Суддя Н.А. Новікова