номер провадження справи 34/136/20-5/137/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.11.2020 Справа № 908/2272/20
м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926 (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 (61018, м. Харків, вул. Дерев`янка, буд. 3)

про стягнення 230 502 грн 83 коп.

За участю представників сторін:
Від позивача: Капуста А.В., довіреність № 243-1 від 20.01.2020 (адвокат)

Від відповідача: Черепов К.В., довіреність № 225/11/4 від 02.01.2020;

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 07.09.2020р. звернулося Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 боргу за недовраховану електроенергію у сумі 230502 грн. 83 коп.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 справу № 908/2272/20 передано на розгляд судді Науменку А.О. Ухвалою суду від 08.09.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2272/20, присвоєно справі номер провадження 34/136/20, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 01.10.2020 р. об 14 год. 40 хв. Ухвалою від 01.10.2020 р. задоволено заявлений Військовою частиною НОМЕР_1 відвід судді.

Відповідно до Витягів з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2020 р. та передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.10.2020 р., на підставі ухвали суду від 01.10.2020 р. про відвід судді Науменка А.О., справу №908/2272/20 та клопотання Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2020 р. за вих. №225/11/721 про залучення співвідповідача, розподілено судді Проскурякову К.В.

01.10.2020 від Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до Господарського суду Запорізької області надійшло клопотання № 33-33/15121 від 30.09.2020 (вх. № 19224/08-08/20 від 01.10.2020) про приєднання додаткових доказів в підтвердження доводів викладених у позовній заяві.

02.10.2020 до Господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 225/11/720 від 30.09.2020 (вх. № 19369/08-08/20 від 02.10.2020), згідно якого Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що є неналежним відповідачем по справі № 908/2272/20, у зв`язку з тим, що трансформаторна підстанція ЗТП 721346 є власністю Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя та знаходиться на балансі та кількісно-вартісному обліку у КЕВ м. Запоріжжя (Балансоутримувач), а Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) є тільки споживачем електричної енергії, яка поставляється військовій частині через зазначену трансформаторну підстанцію.

Ухвалою суду від 07.10.2020 прийнято справу №908/2272/20 та клопотання Військової частини НОМЕР_1 № 225/11/720 від 30.09.2020 про залучення співвідповідача до свого провадження, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, повторно розпочато розгляд справи по суті. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 04.11.2020 об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

29.10.2020 від Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до Господарського суду Запорізької області надійшла відповідь на відзив № 33-33/16494 від 27.10.2020 (вх. № 21157/08-08/20 від 29.10.2020), згідно якої позивач підтримав доводи викладені у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 04.11.2020 представник відповідача надав усне клопотання про залишення без розгляду його клопотання за № 225/11/720 від 30.09.2020 про залучення до участі у справі № 908/2272/20 в якості співвідповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, яке судом задоволено.

Також, 04.11.2020 від відповідача надійшло клопотання № 225/11/804 від 03.11.2020 про передачу справи № 908/2272/20 за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовній вимоги. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 04.11.2020 оголошено перерву з розгляду справи по суті до 23.11.2020 о 15 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

Також іншою ухвалою суду від 04.11.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Військовій частині НОМЕР_1 за вих. № 225/11/803 від 03.11.2020 про заміну по справі № 908/2272/20 первісного відповідача Військової частини НОМЕР_1 належним відповідачем Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 09.11.2020 задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 № б/н від 04.11.2020 про проведення судового засідання 23.11.2020р. в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судові засідання, в т.ч. 23.11.2020 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Акорд.

В судовому засіданні 23.11.2020р. судом проголошено вступну та резолютивну частини цієї ухвали.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї матеріалами суд встановив наступне.
Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Запоріжжяобленерго» (далі-Позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі-Відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії № 386 від 09.11.1996 р. (далі Договір про постачання). Пунктом 1, додатку 2.1 до Договору №386 від 09.11.1996 р. в редакції додаткової угоди № 3 від 01.02.2014 р., об`єкт Споживача: Військове містечко №80 "Лежине" с. Лежине. (ТП 72/346) ввід № 1, місце установки розрахункового обліку - РУ-0,4 кВ в ЗТП-72/346, тип і № розрахункового електролічильника НІК 2303 АРПЗ №0204326. У зв`язку із припиненням з 1 січня 2019р. ПАТ "Запоріжжяобленерго" діяльності з постачання електричної енергії та на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії (виданої на підставі Постанови НКРЕКП від 13.11.2018р. № 1415), споживача було повідомлено 07.12.2018р. про його приєднання з 1 січня 2019р. до "Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії" на умовах Договору про постачання електричної енергії №386 від 09.11.1996 р. (далі Договір про розподіл).

Згідно ст.46 Закону України «Про ринок електричної енергії», договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором (НКРЕКП). Відповідно до п. 4 Постанови "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018р. № 312 ПРРЕЕ, а також відповідно до заяви-приєднання підписаної споживачем 13.12.2018р., Договір про надання послуг з розподілу вважається укладеним з 01.01.2019р., якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднання терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладання договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії. Заперечень щодо укладання договору в цілому або щодо окремих умов договору від відповідача не надходило, а споживання електричної енергії підтверджується, зокрема, актами про спожиту електричну енергію. Копії таких актів за лютий та березень 2019р. Таким чином, Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії укладений між сторонами з 01.01.2019р.

Структурним штатним підрозділом військової частини НОМЕР_1 є Військова частина НОМЕР_3 (що підтверджується довідкою №583 від 06.05.2004р. та Договором про розподіл). 11.12.2019 р. під час проведення технічної перевірки засобів обліку електричної енергії у м. Запоріжжя по об`єкту: Військова частина НОМЕР_3 , представниками Позивача за участю: провідного інж. ГЕБЗ Михайлова О.Д., пров. інж. ГЕБЗ Чвільова Д.П., інж 2 кат. ГЕБЗ Пейчева О.А., інженера ТА Кравченка О.М. було виявлено факт порушення п.п. 8, 20 п. 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312 (далі ПРРЕЕ), а саме: порушення цілісності пломбувального матеріалу (тросу по якому встановлено пломбу (ПАТ ЗОЕ № 17081124), яка встановлена на огороджені ввідного комунікаційного апарату, та самовільне підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника проводки поза розрахунковим приладом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку по мережі 380 В., алюмінієвим кабелем з перерізом 3x25+1x16 мм2. За результатами технічної перевірки, на місці виявленого порушення, у присутності представника споживача начальника електротехнічної служби ВЧ НОМЕР_4 лейтенанта Хазайгулова О.А. було складено Акт про порушення ПРРЕЕ № 10000548 від 11.12.2019 р. (далі Акт № 10000548).

08.01.2020 р. та 29.01.2019 р. за участю представника споживача ОСОБА_1 , відбулись засідання комісії з розгляду Актів про порушення ПРРЕЕ, оформлені відповідними Протоколами, в тому числі № 4, за результатами якої було прийнято рішення виконати розрахунок необлікованої електроенергії по акту згідно ПРРЕЕ, затверджених Постановою НКРЕ КП від 14.03.2018 р. №312, за період з 11.06.2019 р. по 10.12.2019р. Відповідно до розрахунку кількість необлікованої електроенергії склала 84788 кВт., на загальну суму 230 502,83 грн. (у т.ч. ПДВ). 29.01.2020р., розрахунок та рахунок № 10000548 від 29.01.2020 р. були надіслані Відповідачу29.01.2020р. поштовим відправленням №023, яке отримано Відповідачем 01.02.2020 р. Крім того, 02.03.2020 р. Відповідачу була надіслана вимога №62/402 на суму 230502,83 грн., відповіді на яку позивач не отримав, а заборгованість на суму 230502,83 грн. не сплачена.

Позивач просив стягнути з військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ЄДРПОУ - 00130926) борг за недовраховану електроенергію у розмірі 230 502,83 грн.

Обґрунтовуючи звернення з цією позовною заявою саме до Господарського суду Запорізької області, позивач послався на вимоги ст. 27 ГПК України, відповідно до якої позови пред`являються до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Юридична адреса Відповідача - військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_2 . Проте, оскільки військова частина НОМЕР_3 дислокується у м. Запоріжжя (на яку складено акт про порушення ПРРЕЕ № 10000548) та є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 , відповідно до Додатку 2.1 до договору №386 від 09.11.1996р. точка розрахункового обліку Військове містечко №80 знаходиться за адресою: с. Лежине, Запорізький район, Запорізька область, ця позовна заява виникла внаслідок прострочення оплати Відповідачем недоврахованої електричної енергії по акту про порушення № 10000548 від 11.12.2019 р., то позов пред`явлено відповідно до ст. 27, п. 3 ст. 29 ГПК України, за місцезнаходженням структурного підрозділу В/ч НОМЕР_3 - до господарського суду Запорізької області.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погодився, а також посилаючись на ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 74 ГПК України надав клопотання про передачу справу № 908/2272/20 за територіальною підсудністю на розгляд Господарському суду Харківської області. Вказане клопотання відповідач обґрунтував посилаючись на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 55, ч. 6 ст. 55, абз. 2 ч. 2 ст. 58 Господарського Кодексу України, ст. 95 Цивільного Кодексу України, ст. 1, ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», та вказав, що організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частини, військових навчальних закладів, установ та організацій. Військова частина НОМЕР_3 є окремою військовою частиною, підпорядкованою військовій частині НОМЕР_1 , без статусу юридичної особи, яка розташована поза межами її місцезнаходження, та входить до її складу. При цьому військова частина НОМЕР_3 не здійснює всі або частину функцій військової частини НОМЕР_1 . Функції військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_3 визначені наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 22.12.2017 року № 13т, який має гриф обмеженого доступу «ТАЄМНО», у зв`язки з чим військова частина НОМЕР_1 не має змоги надати їх до суду. В свою чергу, згідно чинного законодавства, військова частина НОМЕР_1 ні є органом державної влади. Посилання представника позивача на Довідку № 1026/06 від 23.06.2006 року з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), яка була додану до позовної заяви, є безпідставними, оскільки у зв`язку з внесенням змін до відомостей про військову частину НОМЕР_1 , військовою частиною НОМЕР_1 13.11.2012 року було отримано Довідку № 814/12 від 13.11.2012 року з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), згідно якої військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, яка має організаційно-правову форму - державна організація (установа, заклад), вид діяльності - Діяльність у сфері оборони. Зазначена обставина підтверджує, що військова частина НОМЕР_1 ні є органом державної влади. Таким чином, військова частина НОМЕР_3 ні є філією, представництвом або відокремленим підрозділом органу державної влади без статусу юридичної особи в розумінні ч. 3 ст. 29 ГПК України.

Також 17.11.2020р. Відповідач надав уточнене клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарському суду Харківської області, в якому до вище наведеного додав, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій від 04.08.2020 року, розділу Прізвище, ім`я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи-підприємця: зазначено Птащенко В.В. -керівник. Командиром військової частини НОМЕР_1 довіреність на представництво і захист інтересів військової частини НОМЕР_1 посадовим особам військової частини НОМЕР_3 не видавалась та в матеріалах справи відсутня.

Позивач з доводами відповідача не погодився і 11.11.2020р. наддав суду пояснення, в яких зазначив посилаючись на ч.4 ст.89, ст. 95 ЦК України , що структурний підрозділ - військова частина НОМЕР_3 . відповідає поняттю філії військової частини НОМЕР_1 . Даний правовий висновок підтверджується наказом Міністерства фінансів України « 1 затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» 22.09.2014 N 957 та Постанові ВГСУ 1/14ПД від 05.07.2011 р., рішенням ГСЗО від 26.10.2006 р. по справі 49/53-06. Господарська справа №908/2272/20 виникла внаслідок порушення військовою частиною НОМЕР_3 ПРРЕЕ та прострочення оплати Відповідачем недоврахованої електричної енергії по акту про порушення № 10000548 від 11.12.2019 р. Військова частина НОМЕР_3 дислокується у м. Запоріжжя та відповідно до Додатку 2.1 до договору №386 від 09.11.1996 р. (в редакції доп. угоди від 01.02.2014 р.) та довідки від 06.05.2004 р. №583 є структурним штатним підрозділом військової частини НОМЕР_1 , а точка розрахункового обліку Військове містечко №80 знаходиться за адресою: с. Лежине, Запорізький район, Запорізька область. Таким чином, дана позовна заява була пред`явлена у відповідності до п. 3 ст. 29 ГПК України, за місцезнаходженням філії (структурного підрозділу) в/ч НОМЕР_3 , отже до господарського суду Запорізької області.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Однак пунктом 3 ст. 29 ГПК України встановлено, що позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

У позовній заяві позивачем вказано наступну юридичну адресу Відповідача - військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_2 , тобто за правилами ст. 27 ГПК України, вказана справа належить до територіальної підступності Господарського суду Харківської області.

Проте, позивач вказує, що оскільки військова частина НОМЕР_3 розташована у м. Запоріжжя, та відносно якої складено акт про порушення ПРРЕЕ № 10000548, та яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 (відповідно до Додатку 2.1 до договору №386 від 09.11.1996р. точка розрахункового обліку Військове містечко №80 знаходиться за адресою: с. Лежине, Запорізький район, Запорізька область), то на думку позивача, оскільки ця позовна заява виникла внаслідок прострочення оплати Відповідачем недоврахованої електричної енергії по акту про порушення № 10000548 від 11.12.2019 р., то позов пред`явлено ним відповідно до ст. 27, п. 3 ст. 29 ГПК України, за місцезнаходженням структурного підрозділу В/ч НОМЕР_3 - до господарського суду Запорізької області.

Частиною 1. ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначено, що відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 зазначеного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Позивачем надано до суду копію Довідки № 1026/06 від 23.06.2006 року з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), виданою Міністерством оборони України, згідно якої військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) є юридичною особою, яка має організаційно-правову форму - державна організація, вид діяльності - Діяльність у сфері оборони. Місцезнаходження за КОАТУУ - , м. Харків.

Також позивачем надано копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Військової частини НОМЕР_1 серії А01 № 074666 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), яка зареєстрована 23.04.2001рю. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем надано до суду копію Довідки № 814/12 від 13.11.2012 року з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), виданою Міністерством оборони України, згідно якої військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) є юридичною особою, яка має організаційно-правову форму - державна організація (установа, заклад), вид діяльності - Діяльність у сфері оборони. Місцезнаходження за КОАТУУ - , м. Харків.

Згідно із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 04.08.2020 р., наданого відповідачем, місцезнаходженням Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) є: АДРЕСА_1 Керівник - ОСОБА_2 . В розділі "Прізвище, ім`я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи-підприємця:" зазначено, що відомості відсутні.

У вказаних документах відсутні посилання на наявність у складі В/Ч НОМЕР_1 будь яких філій, представництв або відокремлених підрозділів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 55 Господарського Кодексу України, суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), державні комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

У відповідності до ч. 6 ст. 55 ГК України суб`єкти господарювання, зазначені у пункті 1 частини 2 цієї статті мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 58 ГК України, відкриття суб`єктом господарювання філій (відділень), представництв без створення юридичної особи не потребує їх державної реєстрації. Відомості про відокремлені підрозділи суб`єктів господарювання залучаються до її реєстраційної справи та включаються до Єдиного державного реєстру в порядку визначеному законом.

Згідно ст. 95 ЦК України:

1. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

2. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

3. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

4. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

5. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Таким чином, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами створення філії (відділення), представництва, відокремленого підрозділу юридичної особи мають бути: положення, довіреність керівника, витяг з ЄДРПОУ про включення такого відокремленого підрозділу до єдиного державного реєстру.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодного з перелічених доказів створення та існування у м. Запоріжжі В/Ч НОМЕР_3 саме як філії, представництва або відокремленого підрозділу юридичної особи В/Ч НОМЕР_1 (здійснення всі або частину її функцій, представництво і захист інтересів юридичної особи) - наказів, розпоряджень, статуту, положення, довіреності керівника, яка б уповноважувала його на вчинення представницьких функцій від імені юридичної особи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України як головний орган управління; Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України як орган управління міжвидовими та міжвідомчими угрупованнями військ (сил); види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України; окремий рід військ -Десантно-штурмові війська Збройних Сил України; окремий рід сил - Сили спеціальних операцій Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Стаття 6. Дислокація Збройних Сил України

Органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави або тимчасово за її межами відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації.

План дислокації Збройних Сил України розробляється Генеральним штабом Збройних Сил України, узгоджується Міністерством оборони України з Кабінетом Міністрів України і затверджується Президентом України.

Передислокація військових частин, а також військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з`єднання здійснюється за рішенням Міністерства оборони України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, а з`єднань - за рішенням Президента України.

Стаття 14. Господарська діяльність у Збройних Силах України

Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом.

Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.

Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" визначено: Стаття 1. Господарська діяльність у Збройних Силах України

Господарська діяльність у Збройних Силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України (далі - військові частини), пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.

До господарської діяльності у Збройних Силах України належить діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України з оборонних закупівель, пов`язана із закупівлею товарів, робіт і послуг оборонного призначення за імпортом, яким в установленому законодавством порядку надані повноваження на право здійснення імпорту товарів військового призначення і товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

Стаття 3. Суб`єкти та види господарської діяльності у Збройних Силах України

Суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Стаття 4. Реєстрація військових частин як суб`єктів господарської діяльності

Порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 3 травня 2000 р. N 749 "Про затвердження Порядку реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах" (Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 581 10.06.2009) встановлено:

2. Реєстрації підлягають військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності, шляхом включення до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності (далі - реєстр).

3. Реєстрація військових частин як суб`єктів господарської діяльності проводиться Міноборони відповідно до цього Порядку та Положення про порядок ведення реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності, що затверджується Міноборони.

4. Рішення про включення військової частини до реєстру або про відмову у реєстрації приймається на підставі подання про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 1, до якого додаються: реєстраційна картка військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 2; довідка про включення військової частини до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Отже, з наведеного можна дійти висновку, що спеціальним законодавством про Збройні сили України не передбачено створення у складі військових частин філій (відділень), представництв, відокремлених підрозділів як господарюючого суб`єкта - юридичної особи.

Той факт, що В/Ч НОМЕР_3 на підставі Наказу Міністра оборони України входить до складу (підпорядковується) В/Ч НОМЕР_1 не свідчить, що вона є саме такою філією (відділенням), представництвом або відокремленим підрозділом.

З матеріалів справи також вбачається, що договір на користування електричною енергією № 386 від 09.11.1996 р. укладено саме між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та Військовою частиною НОМЕР_1 , В/Ч 2189. Лише в переліку абонентів вказано В/Ч НОМЕР_6 (м. Запоріжжя). Додаткова угода до цього договору від 17.07.2002р. підписана с зобоку споживача - В/Ч НОМЕР_4 ОСОБА_3 , посадове становище якого не вказано, а додаткова угода від 01.09.2013р. підписана з боку споживача - командиром В/ НОМЕР_7 підполковником Пусь М.А., також без зазначення його повноважень на її підписання. В той же час додаткова угода № 3 до вказаного договору від 01.02.2014р. підписана з боку споживача командиром В/ЧА 1451 ОСОБА_4 , в якій вказано в переліку точок розрахункового обліку - "Об`єкти В/Ч НОМЕР_3 , яка є структурним штатним підрозділом В/Ч НОМЕР_1 ".Додаткова угода № 4 від 01.02.2014р. - також підписана з боку споживача командиром В/ЧА 1451 ОСОБА_4 .

В матеріалах справи міститься Довіреність №1 від 11.02.2004р., якою військова частина НОМЕР_1 в особі командира частини довіряє військовій частині НОМЕР_8 в особі командира заключити договори на постачання усіх видів енергозабезпечення. Для оформлення договорів надається копія довідки про включення до ЄДРПОУ № 287.

Також позивачем додана копія Доручення № 742 від 24.10.2012р., якою командир В/Ч НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 уповноважив командира В/Ч НОМЕР_3 підполковника Пуся М.А. представляти інтереси В/Ч НОМЕР_1 в ВАТ "Запоріжжяобленерго" з відповідним повноваженнями, строк дії якого встановлено до 31.12.2012р.

Однак вказані довіреність та доручення видані для вчинення певних конкретних юридичних дій в інтересах В/Ч НОМЕР_1 і не свідчать про створення філії (відокремленого підрозділу) В/Ч НОМЕР_3 .

Послання позивача на Довідку від 06.05.2004р. № 583, видану командиром ВЧ НОМЕР_1 половником ОСОБА_6 та начальником фінансової служби В/Ч НОМЕР_1 капітаном Ю.І. Куліш, згідно якої "Військова частина НОМЕР_3 є структурним штатним підрозділом військової частини НОМЕР_1 , та фінансується за рахунок бюджету України" судом до уваги не приймається, оскільки також не свідчить про створення В/Ч НОМЕР_3 як філії (відокремленого підрозділу) не є допустимим доказом в силу вимог ст. 77 ГПК України.

Заява про приєднання від 13.12.2018р. до умов "Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії" підписана з боку споживача командиром В/Ч НОМЕР_1 В.В. Птащенко.

Суд також погоджується з доводами відповідача, що військова частина НОМЕР_1 не є органом державної влади, а державною установою (організацією), оскільки матеріалами справи не підтверджено, що військова частина НОМЕР_3 є філією, представництвом або відокремленим підрозділом органу державної влади без статусу юридичної особи в розумінні ч. 3 ст. 29 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовну заяву Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 боргу за недовраховану електроенергію у сумі 230502 грн. 83 коп. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Харківської області.

Доводи позивача судом до уваги не приймаються в силу наведеного вище.

Частинами 3, 6, 7 ст. 31 ГПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення. Спори між судами щодо підсудності не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, матеріали позовної заяви будуть направлені за встановленою підсудністю до Господарського суду Харківської області протягом п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 боргу за недовраховану електроенергію у сумі 230502 грн. 83 коп. передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 8-й під`їзд).

2. Копію ухвали направити учасникам справи.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано: 30.11.2020

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.