СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. Справа № 922/2592/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участі секретаря судового засідання Полупан Ю.В.,

за участі:

прокурора відділу Харківської обласної прокуратури - Здор Т.О., наказ № 2054к від 11.09.2020, посвідчення № 054877 від 15.01.2020;

та за участі представників:

1-відповідача - не з`явився;

2-відповідача - не з`явився;

3-відповідача - не з`явився;

4-відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - заступника прокурора Харківської області (вх. № 445Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 (повний текст складено 13.01.2020) по справі № 922/2592/19

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2, м. Харків,

до відповідачів:

1) Харківської міської ради, м. Харків;

2) Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, м. Харків;

3) Фізичної особи-підприємця Кіт Ганни Василівни, с. Тернова Харківської області;

4) ТОВ "Царська птиця", смт Вільшани Харківської області;

про визнання незаконним та скасування п. 42 додатку 1 до рішення від 20.09.2017 № 757/17; визнання недійним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень; скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу нежитлових приміщень; витребування майна та зобов`язання передати приміщення за актом приймання-передачі;

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів: Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особи-підприємця Кіт Ганни Василівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Царська птиця", в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Ганною Василівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №820, скасувавши його державну реєстрацію;

- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Царська птиця" на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, зобов`язавши ТОВ "Царська птиця" передати вказані приміщення за актом приймання - передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17 про відчуження ФОП Кіт Г.В. нежитлових приміщень1-го поверху загальною площею 304,4 кв.м., розташованих в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення Ради від 21.06.2017 №691/17 «Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова на 2017-2022рр.», оскільки Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації ФОП Кіт Г.В. цих нежитлових приміщень шляхом викупу, а не продажу на аукціоні або за конкурсом, чим порушила інтереси держави та територіальної громади міста Харкова.

Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Г.В., прокурор вважає таким, що не відповідає вимогам законодавства, суперечить інтересам держави і суспільства, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України.

Оскільки в подальшому право власності на спірні нежитлові приміщення перейшло до ТОВ "Царська птиця" за договором купівлі-продажу № 1206 від 09.08.2018, прокурор також просив на підставі ст. 388 ЦК України витребувати у ТОВ "Царська птиця" на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, зобов`язавши ТОВ "Царська птиця" передати вказані приміщення за актом приймання-передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі № 922/2592/19 у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 № 757/17 прийнято Харківською міською радою в межах своїх повноважень та не суперечить Законам України "Про місцеве самоврядування України", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програмі приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 років, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 № 5579-В-С відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

ФОП Кіт Г.В. набула право на викуп орендованого майна із умов договору оренди, положень ст. 289 Господарського кодексу України, і йому кореспондує обов`язок орендодавця у разі продажу майна здійснити продаж саме орендарю за умови належного виконання ним своїх обов`язків за договором. Орган приватизації самостійно прийняв рішення про приватизацію об`єктів у спосіб їх викупу покупцем відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що узгоджуються з позицією Конституційного Суду України, яку наведено у п. 5 мотивувальної частини та абзацу 2 п. 1 резолютивної частини рішення від 13.12.2000 № 4-рп/2000 у справі №1-16/2000. Згідно означеного рішення доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається органом приватизації самостійно, окрім випадків визначених законом.

Не погодившись з ухваленим рішенням, до Східного апеляційного господарського суду звернувся заступник прокурора Харківської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі №922/2592/19 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов прокурора.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо наявності у Харківської міської ради повноважень самостійно обирати процедуру приватизації комунального майна, зокрема шляхом викупу без проведення відповідних поліпшень.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам прокурора стосовно законодавчого регулювання спірних правовідносин та порядку здійснення розпорядження спірним майном органом місцевого самоврядування; що нежитлові приміщення, стосовно яких ухвалено оскаржуване рішення, віднесені до групи А в силу норм ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» та, що положення абзацу 1 частини 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» є спеціальними, оскільки саме цей закон встановлює правовий механізм приватизації спірного майна. Факт відсутності здійснення невід`ємних поліпшень спірного майна не заперечується відповідачами.

Прокурор вважає, що умови п. 5.6 договору № 556 від 10.07.2017 щодо переважного права орендаря на викуп приміщення, не може застосовуватись у спірних правовідносинах, оскільки сама процедура викупу орендарем повинна була здійснюватися відповідно до Закону.

Прокурор наголошує, що продаж об`єктів малої приватизації (до яких відносяться спірні приміщення) має бути проведений виключно шляхом проведення аукціону або конкурсу, і лише у виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, зокрема шляхом викупу орендарем об`єкту оренди, якщо ним за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення цього майна в розмірі не менше як 25 відсотків його ринкової вартості, проте орендарем поліпшення орендованого майна не проводились.

Прокурор також зазначає, що недотримання відповідачами зазначених норм чинного законодавства під час проведення приватизації унеможливило раціональне та ефективне використання комунального майна громади м. Харкова та порушило матеріальні інтереси держави та права й інтереси мешканців територіальної громади міста Харкова.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2020 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя (суддя-доповідач), суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі №922/2592/19; встановлено учасникам справи строк до 27.02.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження; призначено справу до розгляду на 16.03.2020 о 10:45 год.

26.02.2020 на адресу апеляційного суду від Харківської міської ради надійшла заява (вих. №1511/9-20 від 26.02.2020) про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду судової справи №912/2385/18.

26.02.2020 на адресу апеляційного суду від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Харківська міська рада (відповідач-1) заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить суд залишити рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі №922/2592/19 без змін. Харківська міська рада посилається при цьому на дотримання способу та порядку прийняття Харківською міською радою рішення від 20.09.2017 № 757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова", яке прийнято на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 року № 691/17.

06.03.2020 на адресу апеляційного суду від Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради (відповідач-2) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив суд залишити рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі №922/2592/19 без змін.

На обґрунтування безпідставності аргументів прокурора, 2-м відповідачем зазначено, що приймаючи рішення від 20.09.2017 № 757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова", Харківська міська рада діяла в межах своїх повноважень, відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 року № 691/17, а договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Г.В. відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Відповідач-2 посилається на те, що на момент прийняття вказаного рішення, єдиним законним власником нежитлових приміщень була територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради; п. 5.6 договорів оренди було передбачено переважне право орендаря перед іншими особами на викуп; Харківською міською радою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, а Управлінням комунального майна та приватизації, як уповноваженим органом, дотримано спосіб та порядок приватизації. Відповідач -2 наголошує на наявності у органу приватизації права самостійно обирати спосіб приватизації, зокрема, викуп, посилаючись при цьому на позицію Конституційного Суду України, наведену у рішенні від 13 грудня 2000 року № 4-рп/2000 у справі №1-16/2000.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 задоволено заяву Харківської міської ради від 26.02.2020 № 1962 про зупинення провадження у даній справі, зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі №922/2592/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

26.05.2020 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі №912/2385/18, яку було оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 20.07.2020.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Плахова О.В. та судді Шутенко І.А. здійснено повторний розподіл судової справи № 922/2592/19 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.

Враховуючи оприлюднення повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2020, поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі № 922/2592/19 та призначено справу до розгляду на 28.09.2020 об 11:00 год.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Мартюхіної Н.О., здійснено повторний розподіл судової справи № 922/2592/19 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.

Відповідно приписам п. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку.

28.09.2020 на адресу апеляційного суду від Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради надійшла заява (вх. 9160 від 28.09.2020) про залишення позову без розгляду з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, яка обґрунтована відсутністю у Харківської місцевої прокуратури № 2 підстав представництва інтересів держави в суді та самостійного звернення до суду, без попереднього звернення до Харківської міської ради чи її виконавчого органу.

В судовому засіданні 28.09.2020 оголошено перерву до 22.10.2020 о 10:00 год.

22.10.2020 від Харківської місцевої прокуратури № 2 надійшли пояснення щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді (вх. 9998 від 20.10.2020).

Враховуючи відсутність представників відповідачів в судовому засіданні 22.10.2020 та заявлене Харківською міською радою клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про неможливість вирішення спору в даному судовому засіданні, тому в судовому засіданні оголошено перерви до 12.11.2020 о 10:30 год. та до 23.11.2020 о 12.00.

20.11.2020 Харківська міська рада звернулась до суду з заявою про зупинення провадження у справі № 922/2592/19 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/623/20, яка обґрунтована тим, що правовідносини у справах № 922/2592/19 та № 922/623/20 за характером спору та сферою правового регулювання є подібними, а висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі № 922/623/20 має суттєве значення для вирішення спору в цій справі.

При цьому, Харківська міська рада на підтвердження викладених обставин надала роздруківки з ЄДР ухвал Верховного Суду від 16.11.2020 у справах № 922/2934/19, № 922/250/20, № 922/527/20, якими зупинено провадження до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/623/20.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 23.11.2020 присутній прокурор заперечував проти задоволення заяви Харківської міської ради про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів, розглянувши заяву Харківської міської ради про зупинення провадження у справі, дійшла висновку про відмову в його задоволенні враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Разом з цим, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до збільшення розумного строку розгляду справи. Зупинення провадження у справі не може здійснюватися усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

При цьому, апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа Steel and others v. The United Kingdom).

Можливість зупинення провадження у справі не повинна призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 у справі № 6-1957цс16.

Колегія суддів враховує, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 за заявою Харківської міської ради розгляд справи було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18, та поновлено ухвалою суду 29.07.2020.

Отже, в даному випадку чергове зупинення апеляційного провадження по справі призведе до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, які покладають на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

За наведених обставин, колегія суддів відмовляє в задоволенні заяви Харківської міської ради про зупинення провадження у справі№ 922/2592/19 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/623/20.

Прокурор в судовому засіданні 23.11.2020 підтримав вимоги апеляційної скарги.

В призначене судове засідання представники відповідачів не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи сторони були повідомлені належним чином шляхом надсилання процесуальних документів по справі на адресу, що міститься у справі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; ухвали суду оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись приписами процесуального законодавства, а також враховуючи достатність часу для надання можливості сторонам ознайомитись з матеріалами справи та висловити свою позицію у справі, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в судовому засіданні 23.11.2020 за відсутністю представників відповідачів за наявними матеріалами.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як зазначає прокурор при зверненні з позовною заявою та підтверджується матеріалами справи, житловий будинок по вул. Миру, 20, у м. Харкові, рішенням 18 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 24.12.2003 № 255/03 "Про комунальну власність м. Харкова" прийнято до комунальної власності від ВАТ "Харківський завод тракторних двигунів".

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент прийняття оскаржуваного рішення та укладання договору купівлі - продажу власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 304,4 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20 була територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, на підставі свідоцтва про право власності № 29150113 від 07.11.2014.

10.07.2017 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі Управління) та Фізичною особою-підприємцем Кіт Ганною Василівною укладено договір оренди № 556 (далі - договір) на нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 304,4 кв. м, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до п. 10.1. договору оренди, строк його дії до 10.06.2020.

Згідно з п. 5.6. договору орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Відповідно до п. 4.8. вищевказаного договору оренди, орендар зобов`язаний здійснювати поточний ремонт за письмовою згодою орендодавця, за свій рахунок здійснювати капітальний ремонт за письмовою згодою орендодавця при наявності узгодженої проектно-кошторисної документації та дозволу, отриманого відповідно з чинним законодавством. Здійснювати реконструкцію орендованого майна за письмовою згодою орендодавця за свій рахунок за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством.

Згідно з п. 5.3. договору оренди, орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність.

Відповідно до п. 5.6. договору орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Рішенням Харківської міської ради "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17 вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком).

Відповідно до п. 42 додатку 1 до рішення нежитлові приміщення 1-го поверху в житловому будинку розташовані за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, літ. «А-4», загальною площею 304,4 кв.м. підлягали приватизації шляхом викупу ФО-П Кіт Г.В .

Вказане рішення прийнято на підставі законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17.

ФОП Кіт Г.В. звернулася до Управління комунального майна із заявою про приватизацію від 27.09.2017 № 3490, розглянувши яку орган приватизації способом приватизації визначив викуп.

27.09.2017 ФОП Кіт Г.В. звернулася до Управління комунального майна з листом (вх. № 14217), у якому просить доручити проведення оцінки для приватизації вказаного майна Товарній Біржі «Євромаркет».

На виконання вказаного листа Управління комунального майна звернулося до директора ТБ «Євромаркет» Коваль І.В. (лист від 28.09.2017 №14810) з пропозицією провести оцінку вказаних нежитлових приміщень, на підставі договору із ФОП Кіт Г.В.

На підставі вказаного листа, ТБ «Євромаркет» склало звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 04.10.2017, відповідно до якого вартість вказаного майна станом на 30.09.2017 без ПДВ складає 562 934 грн. 00 коп.

У подальшому, 01.06.2018 між ФОП Кіт Г.В. та Управлінням комунального майна укладено договір № 5579-В-С, відповідно до якого ФОП Кіт Г.В. приватизувала вказані нежитлові приміщення за 562934 грн. 00 коп. без ПДВ (разом з ПДВ за 675520 грн. 80 коп.).

При цьому, прокурором наголошено про те, що ФОП Кіт Г.В. жодних поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна в оренді не здійснила.

У звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці ФОП Кіт Г.В. з проханням надати дозвіл на приватизацію, а також в усій приватизаційній справі будь-які відомості про такі поліпшення відсутні. До органу приватизації, тобто до Управління комунального майна, не подавались документи, передбачені п. 2.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації.

Крім того, на запит прокуратури листом від 12.04.2019 ФОП Кіт Г.В. повідомила, що нею не проводились невід`ємні поліпшення орендованого майна - нежитлових приміщень, приватизованих на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2017 за №5579-В-С.

Таким чином, на думку прокурора, Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що в подальшому право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв. м, розташовані в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, на підставі договору купівлі-продажу № 1206, посвідченого 09.08.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця».

З урахуванням наведеного, звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь які відомості про такі поліпшення відсутні. Отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Під час прийняття оскаржуваного рішення Харківською міською радою, в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірних договорів купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова. Прокурор звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду Харківської області, в якій просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Ганною Василівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №820 та скасувати його державну реєстрацію; витребувати у ТОВ «Царська птиця» на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, та зобов`язати ТОВ «Царська птиця» передати вказані приміщення за актом приймання - передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Щодо підстав звернення прокурора з даним позовом колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоб представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Частинами 4, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

При цьому, колегія суддів враховує наступні висновки про застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Процедура, передбачена абз. 3, 4 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Натомість, звертаючись з даним позовом прокурор визначив себе позивачем, оскільки Харківська міська рада є одним із співвідповідачів, рішення якого оскаржується через недотримання процедури приватизації нежитлових приміщень, передбаченої нормативно-правовими актами. Цим прокурор обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто навів підставу для представництва інтересів держави.

Прокурором зазначено, що безпідставний продаж комунального майна на неконкурентних засадах призводить до неефективного його використання та недоотримання значних коштів місцевим бюджетом, що призвело до порушення економічних інтересів держави, а також прав та інтересів мешканців територіальної громади м. Харкова.

З огляду на те, що прокурором у позовній заяві наведено підставу для представництва інтересів держави, обґрунтовано, у чому полягає порушення цих інтересів, визначено Харківську міську раду одним з співвідповідачів у справі та заявлено вимогу про визнання незаконним і скасування пункту додатку до рішення цього органу, колегія суддів дійшла висновку про підтвердження прокурором підстави для представництва інтересів держави у цій справі, який звернувся до суду як самостійний позивач.

Вказане узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 908/684/19.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування й оренду.

Так, в оспорюваному рішенні Харківської міської ради від 20.09.2017 № 757/17 Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» зазначено, що його прийнято на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017- 2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17.

Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Статтею 15 наведеного Закону визначені способи приватизації, зокрема, шляхом: продажу об`єктів приватизації на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу об`єктів приватизації за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс); продажу на конкурсній основі єдиного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених частиною першою статті 12 цього Закону; викупу об`єктів приватизації; іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об`єктів окремих галузей.

Згідно із статтею 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» викуп акцій (часток, паїв), що належать державі в статутному капіталі господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності, здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації та з урахуванням установчих документів таких товариств. Викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію»).

За положеннями чч. 1, 2 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими радами.

Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено способи малої приватизації. Приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс). Шляхом продажу за конкурсом може здійснюватися приватизація окремих єдиних майнових комплексів групи А та окремих об`єктів групи Ж.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктами малої приватизації є, зокрема, окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А).

Частиною шостою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Таким чином, орган місцевого самоврядування, його виконавчий комітет, міський голова (в межах їх компетенції) у спірних правовідносинах реалізують права власника майна, що перебуває у комунальній власності, щодо володіння, користування та розпорядження таким майном на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до частини 1 ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Частинами 1, 4 ст. 289 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) передбачено, що орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Приватизація цілісних майнових комплексів, нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, зданих в оренду, здійснюється у випадках і порядку, передбачених законом.

Рішенням Харківської міської ради 13 сесії 7 скликання від 21.06.2017 №691/17, з метою найбільш ефективного використання нежитлового фонду м.Харкова та поповнення бюджету м. Харкова, на підставі законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію», ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», затверджено Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки (далі - Програма).

Метою приватизації є, зокрема: підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (п.1.2.1. Програми).

До пріоритетів проведення приватизації у 2017-2022 рр. належать, зокрема: досягнення максимальної ефективності приватизації об`єктів, що підлягають приватизації відповідно до Програми, і тих об`єктів, приватизація яких почалася до набрання чинності цієї Програми (п.1.2.2. Програми).

Згідно з п. 1.4 Програми до об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації належать, зокрема: окреме індивідуально визначене майно (рухоме та нерухоме, у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення).

Основними принципами індивідуальної приватизації (п. 2.2. Програми) є: досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта приватизації; вибір способу приватизації об`єкта; індивідуальний підхід при підготовці об`єкта до приватизації та прийняття рішень про приватизацію; визначення економічної доцільності приватизації об`єкта.

Відповідно до п. 3.3. Програми приватизації на 2017-2022 роки, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою.

Згідно з положеннями п. 3.4. Програми, приватизація об`єктів здійснюється шляхом, зокрема: викупу, іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об`єктів окремих галузей. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом. Продаж об`єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну. Продаж об`єктів малої приватизації за конкурсом полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував найвищу ціну (п.3.4 Програми).

Частиною 2 ст. 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачено, що викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Згідно із ст. 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчинені інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

У ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з п. 8.1 Порядку № 439, викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2 Порядку № 439, ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891), згідно з абз. 6 п. 73 якої (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря.

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377), п. 2.2 якого визначено перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.

З наведеного слідує, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому, такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, визначеною суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

З огляду на наведене, помилковим є висновок суду першої інстанції, про фактичну можливість органом місцевого самоврядування самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених законодавчих обмежень.

При цьому, безпідставним є посилання першого та другого відповідачів, на підтвердження права Харківської міської ради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації, на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні зазначив, що доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається цим органом самостійно, окрім випадків, визначених законами.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 922/2593/19, від 17.06.2020 у справі № 922/1958/19, від 23.07.2020 у справі № 922/2762/19.

Разом з цим, помилковим є застосування до спірних правовідносин положень ст. 289 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 777 Цивільного кодексу України, з яких випливає наявність переважного права у наймача на викуп об`єкта оренди.

Варто зазначити, що загальні норми права поширюють дію на певний рід відносин, а спеціальні - на вид відносин в межах роду з метою конкретизації правового регулювання з урахуванням специфіки такого виду відносин. Норми Цивільного кодексу України і норми інших законів співвідносяться між собою як загальні і спеціальні норми. Законодавчі акти, які містять спеціальні норми, мають пріоритет у застосуванні в правозастосовчій практиці щодо інших законодавчих актів України. Отже, процедура викупу орендарем повинна здійснюватися саме відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Як вже зазначалося вище, майно, яке було предметом договору оренди № 556 від 10.07.2017, належало на праві комунальної власності територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Згідно пункту 3.1. договору оренди, вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 659848,00 грн, без ПДВ станом на 04.04.2017, тоді як вартість цього майна за спірним договором становить 562934,00 грн. без ПДВ, що зафіксовано в висновках оцінювача про вартість об`єкта оцінки станом на 30.09.2017, затверджених Управлінням 01.11.2017.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ФОП Кіт Г.В. здійснені невід`ємні поліпшення (за згодою орендодавця) орендованого майна в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, за період перебування в оренді.

У звітах про оцінку майна та рецензіях також відсутні будь-які відомості про проведення відповідних робіт на об`єктах оренди, у т. ч. здійснення невід`ємних поліпшень, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду.

Відомості про подання ФОП Кіт Г.В. до органу приватизації (Управління комунального майна) документів, передбачених п. 2.2 Порядку № 377, щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, у справі відсутні, що не спростовано жодним з відповідачів.

На запит прокурора № 04-10-21/17 від 04.04.2019 ФОП Кіт Г.В. повідомила, що перед приватизацією нежитлових приміщень, невід`ємні поліпшення орендованого майна - нежитлових приміщень, приватизованих на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2017 за № 5579-ВС, не проводились (а.с. 33, т. 1).

Отже, факт відсутності здійснення невід`ємних поліпшень в період перебування нерухомого майна в оренді ФОП Кіт Г.В. підтверджується матеріалами справи, що не спростовано відповідачами під час розгляду справи в суді, відтак вказані обставини справи є встановленими та доведеними у розумінні ст.ст. 74, 79 ГПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 № 757/17 в частині п. 42 додатку 1, щодо проведення приватизації шляхом викупу є таким, що не відповідає вимогам Закону України "Про приватизацію державного майна" та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням Ради від 12.06.2017 № 691/17, та не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади, а відтак є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки оспорюване рішення не спрямоване на досягнення мети, визначеної у цих Законах та Програмах приватизації, і тим самим порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності.

Отже, позовні вимоги прокурора в частині визнання незаконним та скасування п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 № 757/17, є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 № 5579-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Г.В., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями статті 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В оспорюваному договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, зазначено, що його укладено зокрема на підставі рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 "Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки"; рішення сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 № 757/17.

Оскільки п. 42 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 № 757/17 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, вказане свідчить про наявність порушень вимог чинного законодавства України при укладанні договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, а саме порушення вимог ст. 18-1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію).

Враховуючи вищенаведене, при укладанні договорів порушені вимоги статей 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 21.06.2017 №691/17, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С.

Одночасно колегія суддів не погоджується з позицією місцевого господарського суду стосовно не доведення прокурором порушення спірним правочином інтересів держави і суспільства, його моральних засад, які були б співрозмірні із наслідком таких порушень.

Як було вище встановлено судом апеляційної інстанції обраний органом місцевого самоврядування спосіб приватизації свідчить про не проведення конкурсного продажу об`єктів нерухомості, що виключає у тому числі можливість отримання за об`єкт приватизації більшої ринкової вартості. Не проведення конкурсного продажу об`єктів суперечить меті, принципам та завданням приватизації щодо максимального наповнення бюджету, зазначеним у законодавстві, зокрема ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" та Програмі, що суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Посилання прокурора на статтю 228 Цивільного кодексу України не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки: по-перше, позивач у позові також визначає підставами для визнання договору недійсним статтю 203 Цивільного кодексу України; по-друге Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Щодо вимог прокурора про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Царська птиця" на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, та зобов`язання ТОВ "Царська птиця" передати вказані приміщення за актом приймання - передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права й інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому звертаючись до господарського суду, позивач повинен визначити, яке його право, на його думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. У свою чергу судам належить з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Звертаючись до господарського суду прокурор зазначає, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 № 5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Г.В., є таким, що не відповідає вимогам законодавства, суперечить інтересам держави і суспільства, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України.

Оскільки в подальшому право власності на спірні нежитлові приміщення перейшло до ТОВ "Царська птиця" за договором купівлі-продажу № 1206 від 09.08.2018, прокурор також просив на підставі ст. 388 ЦК України витребувати у ТОВ "Царська птиця" на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, зобов`язавши ТОВ "Царська птиця" передати вказані приміщення територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу, що при обранні способу захисту права слід враховувати, що реституція передбачена ст. 216 ЦК України застосовується тільки між сторонами договору, який визнано судом недійсним. Визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Г.В., автоматично не тягне за собою обов`язок ТОВ "Царська птиця", яка є власником нежитлових приміщень за діючим договором купівлі-продажу № 1206 від 09.08.2018, повернути спірне майно.

Прокурор обґрунтовує вимоги про витребування у ТОВ "Царська птиця" спірних нежитлових приміщень, зобов`язавши останнє передати вказані приміщення територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, положеннями ст. 388 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до матеріалів справи, право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, на підставі договору купівлі-продажу № 1206, посвідченого 09.08.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Царська птиця".

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки це не буде спростовано.

Договір купівлі-продажу № 1206 від 09.08.2018 нежитлових приміщень є діючим, ТОВ "Царська птиця" є добросовісним набувачем, прокурор в позовній заяві на наявність порушення прав держави і територіальної громади з боку ТОВ "Царська птиця" не посилається. На момент звернення прокурора з вимогою повернути спірне майно, рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17 та договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Г.В., не були визнані недійсними.

Колегія суддів з вертає увагу, що прокурор при зверненні з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 № 5579-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Г.В., на підставі ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України, одночасно просить витребувати спірне майно у ТОВ "Царська птиця" на користь територіальної громади міста Харкова на підставі ст. 388 ЦК України, зобов`язавши ТОВ "Царська птиця" передати вказані приміщення за актом приймання-передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради. Однак, позовні вимоги про витребування у ТОВ "Царська птиця" спірних нежитлових приміщень не є похідними від заявлених вимог про визнання договору купівлі-продажу від 01.06.2018 №5579-В-С недійсним та до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту.

Одночасне пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння та негаторного позову про визнання правочину недійсним із застосуванням реституції, тобто одночасне застосування статей 216 і 388 ЦК України, є помилковим, оскільки ці позови є взаємовиключними.

У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Згідно з приписами статтей 73, 74, 76, 77, 78, 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, будь-яких інших доводів та підстав застосування ст. 388 ЦК України прокурор взагалі не наводить.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги прокурора до Товариства з обмеженою відповідальністю "Царська птиця" про витребування на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Миру, 20, та зобов`язання ТОВ "Царська птиця" передати вказані приміщення за актом приймання - передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради заявлені без належних обґрунтувань та є передчасними.

За викладених обставин апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 по справі № 922/2592/19 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Ганною Василівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 820.

В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнати незаконним та скасувати п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 №5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Ганною Василівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 820.

Рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 по справі № 922/2592/19 в іншій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України, враховуючи, що порушення чинного законодавства в сфері приватизації комунальної власності були допущені саме з вини Харківської міської ради (відповідача-1) та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (відповідача-2), які вийшли за межі повноважень, встановлених законом та вчинили дії, які стали підставою до звернення прокурора до суду з позовною заявою, колегія суддів вважає за необхідне в скасованій частині покласти судові витрати на відповідача-1 та відповідача-2 в рівних частинах, а в частині відмови в задоволенні вимог прокурора - покласти на останнього.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі № 922/2592/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 у справі № 922/2592/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про: визнання незаконним та скасування п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 № 5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Ганною Василівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 820.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 № 757/17.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 № 5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Кіт Ганною Василівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 820.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, Харківська обл., м. Харків, м-н Конституції, 7, ) на користь прокуратури Харківської області (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, ) 1921,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 2881,5 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (61003, Харківська обл., м. Харків, м-н Конституції, 16, ) на користь прокуратури Харківської області (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, ) 1921,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 2881,5 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.11.2020.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна