СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2020 р. Справа № 917/2136/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

представники сторін не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргуАкціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №2647 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12 серпня 2020 року у справі № 917/2136/19,

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601,

до Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго", вул. Полтавська, 19А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300,

про стягнення 5886553,58 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" (5886553,58 грн, в тому числі 4009488,24 грн основного боргу, 559067,07 грн пені, 356464,28 грн 3% річних, та 961533,99 грн інфляційних втрат.

В обґрунтуванні позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору № 8300/1718-ТЕ-24 постачання природного газу від 04.09.2017.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12 серпня 2020 року у справі №917/2136/19 позов задоволено частково, закрито провадження у справі в частині стягнення 3409583, 95 грн основного боргу, стягнуто з Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 268779,43 грн пені, 215801,04 грн 3% річних, 578619,22 грн інфляційних втрат, 19979,69 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено; клопотання Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" про розстрочення виконання рішення по даній справі задоволено частково; розстрочено виконання даного рішення на вісім місяців рівними щомісячними платежами за наступним графіком:- 135397,44 грн - до 30.09.2020;- 135397,42 грн - до 31.10.2020;- 135397,42 грн - до 30.11.2020;- 135397,42 грн - до 31.12.2020;- 135397,42 грн - до 31.01.2021;- 135397,42 грн - до 28.02.2021;- 135397,42 грн - до 31.03.2021;- 135397,42 грн - до 30.04.2021; повернуто Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з Державного бюджету України судовий збір у сумі 51143,76 грн, який сплачено платіжним дорученням № 7010712 від 18.11.2019.

Розглядаючи спір місцевий господарський суд встановив, що сума боргу в розмірі 599904,29 грн погашена відповідачем до звернення позивачем з позовом до суду, у зв`язку з чим відмови в задоволенні позову в цій частині; сума боргу в розмірі 3409583,95 грн сплачена відповідачем після звернення позивачем з позовом до суду у зв`язку з чим закрив провадження у справі в частині стягнення вказаної суми на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. їОдночасно судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення пені, 3 % та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, яка була погашена на виконання постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", з підстав зміни на її підставі порядку розрахунків за поставлений природний газ, аніж передбачено умовами договору. Поряд з цим Господарський суд Полтавської області дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені (на 50%) та часткового задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення (на 8 місяців) з огляду на скрутний матеріальний стан підприємства, його соціальну значимість та з метою належного виконання даного рішення.

Позивач з відповідним рішенням суду в частині відмови у стягненні 286 412,18 грн пені, 139 533,91 грн 3 % річних, 380 346,18 грн інфляційних втрат та розстроченні виконання рішення не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його у відповідних частинах скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" на користь позивача 286 412,18 грн пені, 139 533,91 грн 3 % річних, 380 346,18 грн інфляційних втрат та відмовити в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на 8 місяців.

В обґрунтуванні апеляційної скарги позивач вказує про помилковість висновку місцевого господарського суду щодо відмови у стягненні пені, 3 % річних, інфляційних втрат, нараховані на суму заборгованості, сплачену в порядку виконання постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету". За твердженням апелянта, положення постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256 регламентують виключно порядок розпорядження коштами з цільовим призначенням, що надходять на рахунки газопостачальних та газорозподільних компаній, як реалізація державних соціальних гарантій певним категоріям громадян і не передбачають обов`язку зміни умов договірних зобов`язань сторін.

Одночасно апелянт вважає неправомірним задоволення заяви Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" про зменшення розміру пені на 50 % та заяви про розстрочення виконання даного рішення на вісім місяців рівними щомісячними платежами. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань. Як вказує апелянт, сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, тому вважає, що суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин при зменшенні розміру пені та розстроченні виконання рішення і не врахував інтереси позивача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09 листопада 2020 року у справі №917/2136/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 12 серпня 2020 року у справі № 917/2136/19; призначено ї справу до розгляду на 02 грудня 2020 року об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

20 листопада 2020 року від Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11355), в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 12 серпня 2020 року у справі № 917/2136/19 без змін.

У судове засідання, яке відбулось 02 грудня 2020 року, представники сторін не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

04.09.2017 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) укладено договір постачання природного газу № 8300/1718-ТЕ-24 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. Договору в редакціях додаткових угод № 3 від 26.03.2018 та № 4 від 10.04.2018 постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2931,812 тис. куб.м. та в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року включно природний газ орієнтовним обсягом до 300 тис.куб.м.

У відповідності до п. 3.7. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно п. 3.8. Договору споживач зобов`язується подати не пізніше 07 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

-завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією такого акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

-підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до п. 3.9. Договору постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. (п. 5.2. Договору).

Згідно п. 5.4. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Додатковою угодою № 2 від 28.02.2018 сторонами договору абзац 3 п. 6.1 Договору викладено в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно п. 6.3 Договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1)споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";

2)в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3)з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4)шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5)оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Згідно п. 8.2 Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.02.2018 у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Згідно п. 8.3 Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.02.2018 сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач отримав природний газ власного видобутку виключно для постачання побутовим споживачам, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 1307558,32 грн, від 30.11.2017 на суму 2425225,22 грн, від 31.12.2017 на суму 2562614,80 грн, від 31.01.2018 на суму 3743357,44 грн, від 28.02.2018 на суму 3404346,12 грн, від 31.03.2018 на суму 3327666,05 грн, від 30.04.2018 на суму 293916,55 грн (копії актів - в матеріалах справи).

Всього, позивачем було передано, а відповідачем отримано природного газу на загальну суму 17064684,50 грн.

Позивач зазначає, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно.

На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано копії відповідних банківських виписок, а також перелік операцій відповідача за період з 01.01.2017 по 30.04.2019.

За підрахунками позивача станом на момент подання позову сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача за Договором складала 4009488,24 грн.

Вказану суму боргу позивач просив суд стягнути з відповідача.

Крім цього, посилаючись на умови Договору та статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 559067,07 грн пені за загальний період з 28.11.2017 по 25.11.2018, 356464,28 грн 3% річних за період з 28.11.2017 по 06.06.2019 та 961533,99 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017 року по квітень 2019 року.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2017 між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу № 17-224-Н.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статтей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається.

На підставі Договору позивач продав відповідачу природний газ на загальну суму 17064684,50 грн, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року.

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 4009488,24 грн.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що на дату пред`явлення позову 04.12.2019, яка підтверджується описом вкладення в цінний лист на адресу суду та накладною Укрпошти № 813 від 04.12.2019, за відповідачем рахувалася заборгованість за переданий по Договору природний газ у розмірі 3409583,95 грн. За період з 05.12.2019 по 21.02.2020 відповідачем сплачено позивачу вказану суму боргу повністю.

Таким чином, на момент постановлення рішення по справі, основний борг відповідачем погашено у повному обсязі.

Оскільки суму боргу в розмірі 3409583,95 грн відповідачем було сплачено після звернення позивачем з позовом до суду, то предмет позову в цій частині на момент винесення рішення відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення вказаної суми на підставі п. 2 ч. 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 599904,29 грн позов задоволенню не підлягає, оскільки вказана сума боргу була погашена відповідачем до звернення позивачем з позовом до суду.

За таких обставин судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі в частині стягнення 3409583,95 грн основного боргу, та відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 599904,29 грн основного боргу.

Правомірність рішення суду першої інстанції у відповідній частині не заперечується апелянтом.

Стосовно позовної заяви в частині стягнення 559067,07 грн пені, 356464,28 грн 3% річних, та 961533,99 грн інфляційних втрат колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ч. 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи (виписки в банківських рахунків сторін) та не заперечується апелянтом, частина заборгованості згідно платіжних доручень № 3 від 27.02.2018 на суму 217 518,03 грн, № 3 від 28.02.2018 на суму 540 000,00 грн, № 8 від 23.03.2018 на суму 700 000,00 грн, № 8 від 30.03.2018 на суму 15 296,57 грн, № 11 від 24.04.2018 на суму 2 554 833,93 грн, № 12 від 23.05.2018 на суму 947 252,48 грн, № 13 від 23.06.2018 на суму 262 419,09 грн, № 15 від 26.07.2018 на суму 199 951,33 грн, № 16 від 23.08.2018 на суму 232 403,98 грн, № 19 від 24.10.2018 на суму 100 000,00 грн, № 21 від 22.11.2018, № 24 від 21.12.2018 на суму 1 101 696,50 грн, № 26 від 25.01.2019 на суму 650 094,65 грн, № 31 від 22.02.2019 на суму 511 200,09 грн, № 34 від 25.03.2019 на суму 574 527,79 грн, № 35 від 25.04.2019 на суму 140 359,78 грн, № 36 від 22.05.2019 на суму 31 908,11 грн, № 1 від 30.07.2019 на суму 119,78 грн та № 2 від 25.09.2019 на суму 25126,82 грн сплачена в порядку постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (за природний газ).

Суд зазначає, що згідно до статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

З 01.01.2018 державою запроваджено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджет, який визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі - Порядок № 256).

Отже, з 01.01.2018 розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку № 256.

Згідно з пунктами 2, 4 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1 Порядку № 256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку № 256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі Призначення платежу платіжних доручень додатково зазначають постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256 та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

Тобто, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.

Отже, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.

Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 913/334/18, від 24.09.2019 у справі № 927/894/18 та від 11.11.2019 у справі № 927/587/18.

З огляду на викладене, є хибними твердження апелянта про обґрунтованість нарахування сум пені, інфляційних втрат та 3% річних на грошові кошти, сплачені у визначений у Порядку №256 спосіб.

Судом встановлено, що згідно виписки Державної казначейської служби України за 27.08.2018 відповідачем здійснено оплату 232403,98 грн з призначенням платежу "постанова КМУ від 04 березня 2002 р. (теплопостачання 2018р) за прир. газ за 2018 рік дог. від 04.09.17 р. № 8300/1718-ТЕ-24". Суд вважає, що відповідач здійснив технічну помилку пропустивши в посиланні платежу номер постанови від 04.03.2002. І оскільки вказаний платіж було здійснено відповідачем на той же рахунок, що і інші платежі по постанові № 256 (р/р 0026) позивач мав зарахувати вказаний платіж саме як платіж вчинений згідно постанови КМУ № 256 від 04.03.2002.

Таким чином, позивачем неправомірно нараховано пеню на суму боргу 232403,98 грн. за січень 2018 року.

Також судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням Гадяцької міської ради, виконавчим комітетом Гадяцької міської ради, КПТГ "Гадячтеплоенерго" і ПАК "Нафтогаз України" було укладено договір № 48/110 про організацію взаєморозрахунків відповідно до статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" і Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 № 110.

Відповідно до п. 10 договору сторона сьома (відповідач) перераховує на рахунок сторони останньої (позивача) кошти в сумі 51079,00 грн. для погашення заборгованості за природний газ за 2018 рік згідно з договором від 04.09.2017 № 8300/1718-ТЕ-24.

На виконання вказаного договору про організацію взаєморозрахунків КПТГ "Гадячтеплоенерго" за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасило частину основного боргу перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що підтверджується платіжним дорученням від 22.11.2018 № 4 на суму 51079,00 грн.

Згідно пп. 2 п. 13 договору сторони зобов`язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 18 договору про організацію взаєморозрахунків визначено, що після виконання договору вони (сторони) не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

З огляду на викладене місцевий господарський суд правомірно зазначив, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору постачання природного газу.

В зв`язку з цим позивач безпідставно нарахував відповідачу пеню, річні та інфляційні на вказану суму боргу за січень 2018 року.

Ураховуючи викладене, судом здійснено перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що стягненню підлягають 537558,86 грн пені, 215801,04 грн 3% річних та 578619,22 грн інфляційних втрат.

Таким чином, обґрунтованим та підтвердженим належними доказами є позов в частині стягнення 537558,86 грн пені, 215801,04 грн 3% річних та 578619,22 грн інфляційних втрат. В іншій частині стягнення пені, річних та інфляційних позов є необґрунтованим, а отже задоволенню не підлягає.

Поряд з цим колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені на 90 % з підстав скрутного матеріального стану підприємства.

Проаналізувавши відповідне клопотання суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В обґрунтування клопотання про зменшення стягуваної суми пені відповідач посилається на наступні обставини.

КПТГ "Гадячтеплоенерго" є суб`єктом природних монополій з постачання теплової енергії у місті Гадячі, відповідно до Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг тарифи на теплову енергію є регульованими та затверджувалися органами місцевого самоврядування. Таким чином, підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг.

Затверджені органами місцевого самоврядування тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не покривають всіх витрат, що призводить до збитковості підприємства і, відповідно, унеможливлює своєчасний розрахунок за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, та ставить підприємство у тяжкий матеріальний стан.

Згідно звітів про фінансові результати збитки підприємства за 2017 рік становлять 4016,0 тис.грн, за 2018 рік - 6783,0 тис.грн, за 9 місяців 2019 року - 5536,0 тис. грн. Розмір непокритого збитку підприємства станом на 30.09.2019 року складає 18 187,0 тис. грн. Джерела його погашення у підприємства відсутні, (копії балансів звітів про фінансові результати за відповідні періоди - в матеріалах справи).

Однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов`язаний з постійними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Так заборгованість населення за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії станом на 30.09.2019 року становить 5 913,7 тис. грн, що підтверджується звітом про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від наданих послуг за 9 місяців 2019 року. Заборгованість населення перед відповідачем виникла з незалежних від відповідача обставин.

Відповідачем вживаються заходи щодо погашення населенням заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, але норми діючих на цей час законів (зокрема, п. 7 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (з наступними змінами та доповненнями) захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, та не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків : комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач.

Субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про Державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов`язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів. Орієнтовний обсяг заборгованості з різниці в тарифах за надані послуги з теплопостачання склав суму у розмірі 21 636,5 тис. грн, яку Держава повинна компенсувати відповідачу. Узгоджений, але не профінансований обсяг заборгованості з різниці у тарифах, яка утворилася станом на 01.01.2016 року становить 580,2 тис. грн.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач просить суд зменшити стягувану суму пені на 90%.

Судом встановлено, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів.

Крім цього, сума основного боргу погашена відповідачем у повному обсязі.

Також матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Ураховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, повне виконання відповідачем основного зобов`язання і значний розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за Договором, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

У зв`язку з чим стягненню підлягає пеня у розмірі 268779,43 грн. (537558,86 грн - 50%); в іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Між тим позивачем до відзиву додано також клопотання про розстрочення виконання рішення.

У вказаному клопотанні відповідач посилається на ті ж обставини, що і в клопотанні про зменшення розміру пені, а також на те, що він не має можливості на сьогоднішній день негайно виконати у повному обсязі рішення суду у даній справі. Розстрочення виконання рішення надасть відповідачу можливість поступового виконання рішення та погашення заборгованості. Примусове ж його виконання призведе до накладання арешту на поточні рахунки відповідача, що як наслідок, паралізує роботу підприємства та призведе до реальної загрози його банкрутства. Враховуючи соціальну значимість підприємства це може призвести також до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м. Гадяча, бюджетних установ та інших споживачів. В разі негайного виконання судового рішення по даній справі КПТГ "Гадячтеплоенерго" опиниться перед загрозою необхідності закриття підприємства, скорочення працівників та припинення постачання теплової енергії споживачам міста протягом поточного опалювального сезону, а у разі його завершення, неможливості проведення робіт з підготовки до наступного опалювального сезону. Це найближчим часом може призвести до повного припинення діяльності підприємства, його банкрутства та, у зв`язку з цим, відсутності централізованого теплопостачання у більшості житлових будинків, лікарень, шкіл, інших закладів соціальної сфери, підприємств тощо міста Гадяч Полтавської області.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення по даній справі на 24 місяці рівними щомісячними платежами.

При вирішенні клопотання про розстрочення виконання рішення суд приймає до уваги наступне.

Згідно до ч. 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розстрочення виконання судового рішення суду належить встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, адже невиконання судового рішення порушує та впливає, насамперед, на права та інтереси позивача, за захистом яких він змушений був звернутись до суду.

Втім суд апеляційної інстанції враховує часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення стягуваної суми пені та зменшення відповідної суми на 50 %. У зв`язку з цим надання відповідачу ще права на розстрочення виконання рішення є порушенням інтересів кредитора.

За таких обставин колегія суддів вважає неправомірним задоволення судом першої інстанції клопотання Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" про розстрочення виконання рішення у даній справі на 8 місяців, і у відповідній частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач спростував висновки суду першої інстанції в частині розстрочення виконання даного рішення на вісім місяців рівними щомісячними платежами. За таких обставин, рішення господарського суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" про розстрочення виконання рішення по даній справі.

Зважаючи на скасування рішення суду лише в частині розстрочення виконання рішення суду, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 129, 269, 270, 273, п.2, ч.1 ст.275, п.1, 2 ч.1 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 12 серпня 2020 року у справі № 917/2136/19 скасувати в частині розстрочення виконання даного рішення на вісім місяців рівними щомісячними платежами.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" про розстрочення виконання рішення по даній справі.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя І.А. Шутенко