номер провадження справи 9/112/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 Справа № 908/2069/20

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю РЕСУРС ЕНЕРГО, (21003, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Гліба Успенського, буд. 91 Б)

до відповідача: Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України, (72250, Запорізька область, Веселівський район, село Широке, вул. Центральна, буд. 1)

про стягнення суми 2562712 грн. 77 коп.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю РЕСУРС ЕНЕРГО про стягнення з відповідача: Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України суми 2562712 грн. 77 коп., з якої: сума 1690198 грн. 20 коп. - основний борг, сума 872514 грн. 57 коп. штрафні санкції.

Ухвалою суду від 14.08.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2069/20, присвоєний номер провадження 9/112/20, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.09.2020. Ухвалою суду від 10.09.2020 підготовче засідання відкладено на 13.10.2020. Ухвалою суду від 13.10.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2020. У судовому засіданні 05.11.2020 оголошено перерву до 12.11.2020 о 10 год. 10 хв.

10.11.2020 до господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 12.11.2020 оголошено перерву до 16 год. 00 хв.

У судовому засіданні, яке відбулось 12.11.2020 о 10 год. 10 хв. був присутній представник відповідача; у судовому засіданні 12.11.2020, яке відбулось о 16 год. 00 хв. - представники сторін були відсутні.

12.11.2020 справу розглянуто, прийнято рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, що викладені у позовній заяві та мотивовані наступним. На виконання договору № 0103-Н поставки нафтопродуктів від 02.03.2020 позивач поставив відповідачу паливо дизельне на загальну суму 1690198 грн. 20 коп., що підтверджується видатковими накладними № 292 від 28.03.2020, № 398 від 01.05.2020, №436 від 15.05.2020, № 589 від 28.06.2020 та відповідними товаро-транспортними накладними. Проте відповідач, у строки визначені договором, оплату товару не здійснив. Заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар становить 1690198,20 грн. У зв`язку з чим та на підставі п. 7.2- п. 7.4 позивач нарахував відповідачу штрафні санкції у вигляді пені, штрафу (10% від суми заборгованості), штрафу (30% від суми заборгованості) та 35% річних, всього на загальну суму 872514,57 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 193, 265 ГК України, ст. ст. 526, 692 ЦК України та умовами договору поставки нафтопродуктів № 0103-Н від 02.03.2020.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши зокрема про наступне. Стягнення одного виду відповідальності - штрафу за одне і теж порушення не оплату поставленого товару, є незаконним відповідно до ст. 61 Конституції України. Пункт 7.4 договору передбачає відповідальність одного виду -«штраф» у вигляді 10 % та 30% від суми заборгованості (в залежності від строку прострочення від моменту поставки), за одне й те саме правопорушення - «порушення строку оплати за товар». Таким чином позивач просить двічі притягнути відповідача до юридичної відповідальності одного виду (штрафу) за одне й те саме правопорушення (порушення строку оплати за товар), в зв`язку з чим, в цій частині позовна заява задоволенню не підлягає. Також відповідач просить зменшити штрафні санкції на 50%, оскільки їх стягнення в повному обсязі є для відповідача несправедливо непомірним тягарем, враховуючи його майновий стан. Просить врахувати, що основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Оплата товару не була здійснена відповідачем в зв`язку з форс-мажорними обставинами винятковими умовами: відсутність ефективних опадів, низька відносна вологість повітря, суховійні явища та пилові бурі на території Веселівського району Запорізької області, які мали місце в період з 01.04.2019 по 23.05.2019, що підтверджується Сертифікатами Торгово-промислової плати України № 3100-19-0282 та № 3100-19-0286 від 19.08.2019. Внаслідок форс-мажорних обставин відповідач був позбавлений можливості вчасно поставити своїм контрагентам сільськогосподарську продукцію врожаю 2019 (ячмінь та пшеницю) та отримати від останніх вчасний та повний розрахунок за поставлену продукцію. Відповідно, відповідач був позбавлений об`єктивної можливості розрахуватись перед позивачем за поставлений товар, у встановлений договором строк. Водночас, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору він зазнав будь-яких збитків. Згідно з принципом співрозмірності (пропорційності) не можуть покладатись на юридичну особу, яка діє з метою задоволення суспільних інтересів, зобов`язання, які перевищують межі необхідності. Також у відзиві відповідач зазначив, що попередня вартість наданих послуг, пов`язаних з представництвом та складанням документів процесуального характеру в даному процесі становить 4000,00 грн.: 3000,00 грн. - написання (складання) адвокатом відзиву, 1000,00 грн. участь адвоката в одному судовому засіданні в суді першої інстанції. Відповідач заявив, що докази оплати правової допомоги будуть надані суду після розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю РЕСУРС ЕНЕРГО (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України (Покупець, відповідач у справі) був укладений договір №0103-Н поставки нафтопродуктів, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцю нафтопродукти (Товар), а Покупець - прийняти товар та сплатити Постачальнику його вартість на умовах і в строки, що передбачені даним договором. Асортимент, кількість, ціна, умови поставки партії товару визначаються у видаткових накладних або акті прийому-передачі (п.1.1 договору).

Згідно з п. 5.3, 5.4 договору Покупець здійснює 100% попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, на підставі виставленого рахунку, в день отримання такого рахунку на електронну пошту на реквізити вказані в такому рахунку. У випадку поставки товару без попередньої оплати, покупець зобов`язується здійснити оплату за товар у розмірі 100% не пізніше третього робочого дня з моменту поставки товару.

Відповідно до п. 8.1 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання обома сторонами.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар (дизельне паливо) на загальну суму 1690198 грн. 20 коп., що підтверджується видатковими накладними № 292 від 28.03.2020, № 398 від 01.05.2020, № 436 від 15.05.2020, № 589 від 28.06.2020, які підписані сторонами без зауважень, а також товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів від 28.03.2020, від 01.05.2020, від 15.05.2020, від 28.06.2020.

Відповідач оплату товару у строки визначені договором не здійснив.

28.07.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 28.07.2020 про сплату заборгованості за товар, проте відповіді на претензію, як зазначив позивач, він не отримав.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зі змісту ст.ст. 13, 14 ЦК України слідує, що цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Відповідач позовні вимоги в частині суми основного боргу не спростував, наявність заборгованості за договором поставки у розмірі 1690198 грн. 20 коп. відповідачем не заперечується.

З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 1690198 грн. 20 коп. основного боргу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій в загальному розмірі 872514,57 грн., які згідно розрахунку, викладеного у позові, складаються з: суми 56115,96 грн. - пені, суми 169019, 82 грн. штрафу (10% від суми заборгованості), суми 507059, 46 грн. - штрафу (30% від суми заборгованості) та суми 140319,33 грн. - 35% річних.

Щодо стягнення з відповідача 35% річних суд зазначає про наступне.

Статтею 625 ЦК У країни передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 7.3 договору сторони визначили, що за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті поставленого товару в терміни, що визначені в п. 5.4 договору, покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, а також 35 % річних від простроченої суми заборгованості, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Перевіривши викладений у позові розрахунок 35% річних, суд встановив, що його здійснено вірно, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені та штрафу суд зазначає наступне.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі порушення термінів оплати, визначених в п. 5.4 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, визначеної від вартості неоплаченого товару, за кожен день прострочення платежу.

З огляду на викладені вище норми ЦК України, ГК України та умови договору, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими. Період нарахування та розмір пені визначений позивачем вірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу (у вигляді 10% та 30% від суми заборгованості) підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7.4 договору у разі порушення строку оплати за поставлену партію товару більше ніж на 10 календарних днів від строку, визначеного в п. 5.4 договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. Якщо прострочення виконання зобов`язання щодо оплати за кожну партію товару перевищує 30 календарних днів від строку, визначеного в п. 5.4 договору, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від суми заборгованості.

Тобто пунктом 7.4 договору передбачена відповідальність одного виду (штраф) за одне й те саме правопорушення порушення строку оплати за товар.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача належить до стягнення штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, враховуючи, що мало місце прострочення оплати понад 30 календарних днів.

У задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 169019, 82 грн. (10% від суми заборгованості) судом відмовляється.

Таким чином позов задовольняється судом частково.

Відповідач просив зменшити штрафні санкції на 50%, оскільки їх стягнення в повному обсязі є для відповідача несправедливо непомірним тягарем, враховуючи його майновий стан.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірної великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Перш за все, правовий аналіз вказаних статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, скрутний матеріальний стан, збитковість підприємства, відсутність у боржника необхідних коштів. Незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Викладені відповідачем обставини щодо скрутного матеріального становища не є винятковими, не спростовують наявність вини у простроченні виконання грошового зобов`язання.

Копії Сертифікатів Торгово-промислової плати України № 3100-19-0282 та № 3100-19-0286 від 19.08.2019, які додані відповідачем до відзиву, засвідчують настання форс-мажорних обставин щодо обов`язку відповідача до третіх осіб (а не відносно позивача у даній справі) відповідно до договору контрактації № 26-12/18 від 26.12.2018 та договору контрактації № 22/2-19-2 від 22.02.2019 відповідно. При цьому період дії форс-мажорних обставин: з 03.10.2018 по 23.05.2019 та з 01.04.2019 по 23.05.2019. Тобто форс-мажорні обставини мали місце ще до укладення договору № 0103-Н поставки нафтопродуктів від 02.03.2020 за яким стягується заборгованість у даній справі.

Також заявником не доведено, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, судом в тому числі взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником зобов`язання з оплати товару відповідачем взагалі не виконані.

На підставі викладеного, господарський суд не вбачає підстав для зменшення належних до стягнення штрафних санкцій, тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 50% судом відмовляється.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України, (72250, Запорізька область, Веселівський район, село Широке, вул. Центральна, буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РЕСУРС ЕНЕРГО, (21003, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Гліба Успенського, буд. 91 Б) суму 1 690 198 грн. 20 коп. основного боргу, суму 140 319 грн. 33 коп. 35 % річних, суму 56 115 грн. 96 коп. пені, суму 507059 грн. 46 коп. штрафу та суму 35 905 грн. 39 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 26.11.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва