ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. Справа№ 910/4747/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Разіної Т.І.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 20.10.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 15.09.2017 (повний текст складено 21.09.2017)

у справі №910/4747/16 (суддя Т.М. Ващенко)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про зобов`язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 4 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана" про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним, на думку прокурора та позивача, користуванням відповідачем самовільно зайнятою земельною ділянкою, на якій розміщено самочинно збудований об`єкт нерухомості, без будь-яких правовстановлюючих документів, чим, за твердженням прокуратури, завдається шкода інтересам територіальної громади міста Києва та порушуються інтереси держави, а тому така земельна ділянка підлягає поверненню позивачу з приведенням її у придатний для використання стан. При цьому, звернення прокурора в інтересах держави, в особі Київської міської ради до господарського суду з даним позовом направлено на захист охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Києва, уповноваженим органом якої є Київська міська рада.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/4747/16 позовні вимоги задоволено повністю.

Зобов`язано Міжгалузеве науково-технічне колективне підприємство "Лана" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 828,51 кв.м. (обліковий код 66:438:081) по вул. Паркова дорога, 2А на о. Труханів у м. Києві, яка використовується для експлуатації та обслуговування нежитлового приміщення, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан (попередній стан).

За рішенням суду присуджено до стягнення з Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана" на користь Прокуратури міста Києва 1 378 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не місять жодних доказів на підтвердження факту відведення Київською міською радою земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. Паркова дорога,2а відповідачу, а станом на дату розгляду даного спору у відповідача відсутня документація із землеустрою щодо земельної ділянки площею 828,51 кв.м (обліковий код 66:438:081), яка розташована за адресою: вул. Паркова дорога,2а на о. Труханів у місті Києві.

Крім того, суд зазначив, що оскільки спірний об`єкт нерухомості збудовано на земельній ділянці за адресою: м. Київ вул. Паркова дорога, 2а, що не була належним чином відведена для цієї мети, а рішенням апеляційного суду міста Києва від 14.12.11. у справі № 22-ц/2690/11289/2011 постанову Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.11. у справі № 2-3306/10 про визнання за відповідачем права власності скасовано, то він є самочинно збудованим.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що незаконно зведене нерухоме майно порушує права позивача як власника земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міжгалузеве науково-технічне колективне підприємство "Лана" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права щодо безпідставного відхилення клопотань та пояснень відповідача, а також не проведення судових дебатів. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не доведено належними доказами того, що відповідач незаконно заволодів та користується спірною земельною ділянкою.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 апеляційну скаргу Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/4747/16 - без змін.

Постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 19.05.2019 касаційну скаргу Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 у справі № 910/4747/16 скасовано повністю, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення апелянта-відповідача, Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана" про час, дату та місце проведення судового засідання суду апеляційної інстанції, що свідчило б про дотримання прав скаржника, передбачених частиною 5 статті 242 ГПК України, на отримання поштою відповідного судового рішення, з метою вирішення питання щодо явки в судове засідання апеляційного суду та надання відповідних пояснень по суті своєї апеляційної скарги, при тому, що з матеріалів справи не вбачається проведення саме Північним апеляційним господарським судом будь-яких інших судових засідань по даній справі, крім 11.01.2019, коли даним судом було прийнято оспорювану постанову.

Відтак, на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду передано на розгляд апеляційну скаргу Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/4747/16.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, учасниками справи не було надано відзивів на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

Представник відповідача в судове засідання 20.10.2020 не з`явився.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень прокуратурі, позивачу, відповідачу, третій особі.

Також в матеріалах справи містяться конверти з копіями ухвал суду апеляційної інстанції від 18.06.2019, 17.09.2019, 25.10.2019, 04.12.2019, 24.12.2019, 23.06.2020, 12.08.2020, 29.09.2020, які надсилались Міжгалузевому науково-технічному колективному підприємству "Лана" за адресою, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 2/34, кв. 100 (дана адреса також зазначена в апеляційній скарзі, іншої в матеріалах справи не міститься та апелянтом не вказано), причиною повернення зазначено "за закінченням терміну зберігання".

Слід також зазначити, що ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 про відкладення розгляду справи на 17.09.2020 Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством "Лана" отримано (а.с. 26, том 3).

Крім того, судове засідання 17.09.2020 було відкладено за клопотанням відповідача для надання можливості представнику підготуватись до судового засідання.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання та обізнаний про розгляд його апеляційної скарги у Північному апеляційному господарському суді, а не отримання поштової кореспонденції учасником справи не залежить від волевиявлення суду.

У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Північного апеляційного господарського суду у справі №910/4747/16 оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 23 березня 2015 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено акт обстеження земельної ділянки №315/04, у якому зафіксовано, що земельна ділянка, орієнтовною площею 828,51 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, 2а (обліковий код 66:438:177) огороджена парканом та на ній розпочато добудову другого поверху існуючої нежитлової споруди та побудовано нову дерев`яну споруду. Рішень про передачу зазначеної земельної ділянки у власність чи користування відповідачу Київська міська рада не приймала; документ, який посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою згідно вимог ст. 126 Земельного кодексу України в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровано.

Вказане також встановлено Актом перевірки дотримання суб`єктами господарювання вимог земельного законодавства від 11.08.15. № А25/192 Державної інспекції сільського господарства України.

Постановою № 02 від 25.08.13 (а.с. 59, том 1) на керівника відповідача накладено адміністративне стягнення за фактичне користування Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана» земельною ділянкою по вул. Паркова дорога, 2а у місті Києві площею 0,0828 га без правовстановлюючих документів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 відповідачем зареєстровано за собою право власності на нежитлову будівлю літ. А загальною площею 44,1 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, 2А (Дніпровський район міста Києва).

Водночас, рішенням судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду міста Києва від 14.12.2011 у справі № 22-ц/2690/11289/2011, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2012, постанову Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 скасовано. Рішення обґрунтовано тим, що Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана» не було надано належних правовстановлюючих документів на земельну ділянку по вул. Паркова дорога, 2А в місті Києві, а також про надання йому зазначеної земельної ділянки в користування (оренду) у відповідності до приписів Земельного кодексу України. 08.07.2011 після постановлення Святошинським районним судом міста Києва 27.04.2011 постанови у справі № 2-3306/10 позивач подав до Київської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для отримання земельної ділянки по вул. Паркова дорога, 2А в оренду.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року задоволено заяву Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 про виправлення описки. Виправлено в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2011 року допущену описку. У четвертому, п`ятому, шостому, дванадцятому, чотирнадцятому абзацах мотивувальної частини, другому та третьому абзацах резолютивної частини вище зазначеного рішення суду замість помилково зазначеної площі нерухомого майна, що було предметом спору-будівлі літера «А» по вул. Паркова дорога, 2-А в м. Києві - 45 кв.м, зазначити - 44,1 кв.м

Рішеннями у справі № 22-ц/2690/11289/2011, зокрема, встановлено, що МНТКП «Лана» не набуло права власності на нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 44,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, Паркова дорога, 2А на підставі ст.ст. 328, 331 ЦК України, оскільки вказане нерухоме майно було збудоване без відповідної дозвільної та проектної документації та в порушення ст.ст. 116, 124, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 24, 29 Закону України «Про планування та забудову територій», та є самочинно збудованим, позаяк позивачем для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно не було надано документів на відведення земельної ділянки, присвоєння поштової адреси, дозвільної документації та акту прийняття будівлі в експлуатацію, правовстановлюючих документів та договорів про надання ділянки в користування (оренду).

При цьому клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для отримання земельної ділянки в оренду були подані 08.07.2011, тобто після постановлення Святошинським районним судом м. Києва рішення про визнання права власності на спірну будівлю.

В подальшому, Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа - Міжгалузеве науково - технічне колективне підприємство «Лана», про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 26.05.2015 №21599227 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, 2-А за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана»; визнання протиправним та скасування рішення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23.05.2011 про державну реєстрацію права власності, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, буд. 2-а, зареєстровано за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року у справі №826/4277/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 26.05.2015 №21599227 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, 2-А за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана»; скасовано рішення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23.05.2011 про державну реєстрацію права власності, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, буд. 2-а, зареєстровано за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана». В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи зазначені рішення суди виходили з того, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 року у справі №2-3306/10 не могло бути правовстановлюючим документом для здійснення державної реєстрації права власності, в зв`язку з його скасування судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічна норма (ч. 4 ст. 75) міститься в Господарського процесуального кодексу України і в редакції з 15.12.2017.

Як роз`яснено в п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішення судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду міста Києва від 14.12.2011 у справі № 22-ц/2690/11289/2011 та Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року у справі №826/4277/16, які набрали законної сили у встановленому порядку, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть їм суперечити.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Департаменту земельних ресурсів № від 25.02.2016 року (а.с. 42, том 1), згідно з яким повідомлено Київську місцеву прокуратуру №4 про скасування Департаментом земельних ресурсів звіту про встановлення меж землекористування Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства «Лана» земельної ділянки площею 826,51 кв.м (обліковий код 66:438:177) №66438-47 за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, буд. 2-а та відновлено попередній стан земельної ділянки. А саме земельна ділянка на о. Труханів у Дніпровському районі площею 7684,6 кв.м (обліковий код 66:438:081) з 11.11.2015 року обліковується за Центральним парком культури і відпочинку м. Києва на підставі технічного звіту по становленню меж землекористування.

Також, Департаментом земельних ресурсів зазначено, що Київська міська рада не приймала рішень про передачу земельних ділянок Міжгалузевому науково-технічному колективному підприємству «Лана» на Парковій дорозі, 2-а (обліковий код 66:438:177) та Центральному парку культури і відпочинку м. Києва (обліковий код 66:438:081) у власність чи користування (оренду).

Відтак, обставини користуванням відповідачем самовільно зайнятою земельною ділянкою, на якій розміщено самочинно збудований об`єкт нерухомості, без будь-яких правовстановлюючих документів, і стали підставою для звернення прокурором з даним позовом до суду з вимогою про повернення спірної земельної ділянки позивачу з приведенням її у придатний для використання стан.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Положеннями частин 1, 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (редакція до 15.12.2017) передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Статтею 29 Господарського процесуального кодексу України (редакція до 15.12.2017) передбачено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на нерухоме майно.

Таким чином, Київська міська рада є органом, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від імені територіальної громади міста Києва повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.

Звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради обґрунтоване тим, що Київська міська рада неналежним чином здійснює захист своїх порушених прав та інтересів. Також, прокурор зазначає, що необхідність звернення прокурора з позовом пов`язана з тим, що розміщення на земельній ділянці по вул. Паркова дорога, 2а об`єкта самочинного будівництва за відсутності таких повноважень, порушено інтереси держави в особі Київської міської ради, яка незаконно позбавлена можливості щодо реалізації свого права на розпорядження земельною ділянкою.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що звернення прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до господарського суду з даним позовом, направлено на захист охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Києва, уповноваженим органом якої є Київська міська рада.

Так, відповідно до статті 375 Цивільного кодексу лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 1 та 2 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги встановлені судами обставини справи про те, що спірний об`єкт нерухомості збудовано на земельній ділянці за адресою: м. Київ вул. Паркова дорога, 2а, що не була належним чином відведена для цієї мети, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що такий об`єкт є самочинним.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.

При цьому, посилання апелянта на порушення місцевим господарським норм процесуального права є безпідставними, оскільки судом неодноразово відкладався розгляд справи, учасникам судового процесу було надано можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Стосовно поданого відповідачем 15.09.2017 клопотання про зупинення провадження у справі № 910/4747/16 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 826/4277/16, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в його задоволенні, оскільки станом на день розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження в даній справі доказів поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2016 у справі № 826/4277/16 не подано, отже вказана постанова є такою, що набрала законної сили, з огляду на що відсутні підстави для зупинення провадження у справі № 910/4747/16.

Крім того, в редакції ГПК України, яка діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції (до 15.12.2017), не було передбачено такої стадії судового процесу як судові дебати, тому доводи апелянта є безпідставними.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарг в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в оскаржуваному рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/4747/16 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а, отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства "Лана" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/4747/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/4747/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4747/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 30.11.2020.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Т.І. Разіна