АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 915/2010/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Лавриненко Л.В.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:

від АТ Укртрансгаз Саєнко Р.К.

від АТ Оператор газорозподільчої системи Миколаївгаз адвокат Голубашенко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Укртрансгаз та Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020

по справі №915/2010/19

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз

до Товариства з обмеженою відповідальністю Експлуатаційна компанія ЖЕК-5

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

1) Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

2) Акціонерного товариства Оператор газорозподільчої системи Миколаївгаз

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно (природний газ) та стягнення 441,04 грн.

ВСТАНОВИВ

У вересні 2019 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ Укртрансгаз) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Експлуатаційна компанія ЖЕК-5 (далі ТОВ ЕК ЖЕК-5), в якому просило:

- зобов`язати відповідача повернути АТ Укртрансгаз в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 0,066 тис.куб.метрів;

- стягнути з відповідача на користь АТ Укртрансгаз 441,04 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 0,066 тис.куб.метрів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог АТ Укртрансгаз посилається на те, що відповідачу у квітні 2016 до газотранспортної системи не було подано жодного обсягу природного газу жодним постачальником. За твердженням позивача, відповідач у вказаному періоді безпідставно набув природний газ позивача обсягом 0,066 тис.куб.м., який був придбаний останнім за результатами публічних закупівель у ПАТ НАК Нафтогаз України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.12.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача АТ НАК Нафтогаз України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача АТ Оператор газорозподільчої системи Миколаївгаз.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020 по справі №915/2010/19 у задоволенні позову АТ Укртрансгаз відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що одночасне заявлення двох альтернативних вимог, а саме зобов`язання відповідача повернути позивачу в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 0,066 тис.куб.метрів та стягнення з відповідача на користь позивача 441,04 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 0,066 тис.куб.метрів - є некоректним. Зокрема, задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості майна, при умові неможливості повернення його в натурі, є передчасним, так як наперед припускає неможливість виконання судового рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння та передчасно констатує порушення права позивача за відсутності такого порушення. За твердженням місцевого господарського суду, задоволення позову в повному обсязі призведе до подвійного стягнення боргу, що є неприпустимим.

На думку суду першої інстанції, позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу з його газотранспортної системи відповідачу, так і безпідставність отримання цього газу останнім, що зумовлює неможливість задоволення заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача повернути позивачу майно (природний газ) на підставі ст.1212 ЦК України.

Судом першої інстанції також відзначено, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам. Таким чином, за наявності існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації, споживання відповідачем в квітні 2016 року природного газу в обсязі 0,066 тис.куб.м., на думку місцевого господарського суду, не можна вважати несанкціонованим відбором.

З приводу заяви відповідача про застосування до заявлених вимог строків позовної давності суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з відсутністю порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Не погодившись із даним рішенням до суду апеляційної інстанції звернулися АТ Укртрансгаз та АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з апеляційними скаргами в яких просять скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020 по справі №915/2010/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права з наступних підстав.

Так за твердженням апелянта, між відповідачем та ПАТ НАК Нафтогаз України у квітні 2016 не було договірних відносин в частині постачання природного газу, компанія не підтверджувала відповідачеві номінації на вказаний період та, відповідно, не здійснювала постачання природного газу. У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що відповідачем було спожито природний газ з обсягів природного газу позивача.

Апелянт стверджує, що між відповідачем та ПАТ НАК Нафтогаз України у квітні 2016 року не було договірних відносин в частині постачання природнього газу, тому ПАТ НАК Нафтогаз України не мав підстав для постачання природного газу відповідачу у квітні 2016 року й не робив цього, відповідно, споживання відповідачем в квітні 2016 року природного газу в обсязі 0,066 тис.куб.м., можна вважати несанкціонованим відбором.

На думку скаржника, суд першої інстанції мав дослідити саме фактичні обставини справи, а саме чий природний газ фактично спожив відповідач у спірний період та чи підтверджується документально належними доказами споживання газу у спірному обсязі та з ресурсу якого постачальника. Однак, даним обставинам судом оцінки надано не було.

АТ НАК Нафтогаз України вважає, що суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення вийшов за межі доказування у даній справі, оскільки дослідження питання підстав відсутності підтвердженого обсягу газу (не підтвердження ресурсу) відповідачу не є предметом доказування/дослідження даного спору, оскільки в рамках даного спору не заявлена вимога щодо визнання неправомірними дій НАК «Нафтогаз України» чи визнання права на споживання газу у спірний період, а відповідач таких вимог до НАК «Нафтогаз України» не заявляв. А тому, суд першої інстанції здійснивши висновки, що за наявності існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації, споживання відповідачем в квітні 2016 року природного газу в обсязі 0,066 тис.куб.м., не можна вважати несанкціонованим відбором, вийшов за межі доказування у даній справі.

За твердженням апелянта, кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування. У газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення. Для транспортування природного газу відповідним споживачам АТ НАК Нафтогаз України замовляє послугу транспортування лише в обсягах, передбачених відповідними договорами постачання природного газу. За відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є постачальник газу на підставі договору. АТ НАК Нафтогаз України не замовляло послуг транспортування у квітні 2016 року щодо відповідача. Тобто, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ АТ НАК Нафтогаз України, який міг би спожити відповідач.

АТ Укртрансгаз свої вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні обставинам справи, а також є таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням процесуального права, з огляду на наступне.

За твердженням апелянта, відповідач незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно здійснив відбір 0,066 тис. куб. м. природного газу, що підтверджується звітом АТ «Миколаївгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу за квітень 2016 року. Оскільки відповідачу протягом спірного періоду не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС.

Посилаючись на приписи ст.ст. 1212, 1213 ЦК України скаржник зазначає, що відповідач набув природний газ позивача у квітні 2016 року в обсязі 0,066 тис.м.куб. без будь-якої підстави, а тому зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуте майно, а саме природний газ в загальному обсязі 0,066 тис.м.куб.

Скаржник відзначає, що для здійснення транспортування природного газу для визначеного споживача, необхідним є наявність суб`єкта ринку природного газу, який повинен подати оператору газотранспортної системи відповідну номінацію та здійснити передачу на вході до газотранспортної системи відповідних обсягів природного газу. Однак, позивачем встановлено відсутність замовників послуг транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом ГТС будь-яким суб`єктом ринку природного газу 0,066 тис. м. куб у квітні 2016 на вході до газотранспортної системи обсягів природного газу для його подальшого транспортування для відповідача. Проте, відповідач, незважаючи на відсутність замовника послуги транспортування та за відсутності в зв`язку з цим правових підстав для його відбору з газотранспортної системи через газорозподільну систему, а також відсутність будь-яких договірних відносин з позивачем щодо передачі майна, здійснив відбір 0,066 тис. м. куб. природного газу, що підтверджується звітом ПАТ «Миколаївгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу квітень 2016 року.

Апелянт вважає, оскільки ані відповідач, ані жоден із інших суб`єктів ринку природного газу для його транспортування відповідачу в квітні 2016 року фізично не подавали до газотранспортної системи природний газ, то відбір 0,066 тис. куб. метрів природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС. Відтак, на думку скаржника, відбір природного газу у зазначених обсягах здійснений відповідачем за межами правовідносин, визначених Кодексом ГТС України, а відтак - майно набуте відповідачем за рахунок позивача є таким, що набуте за відсутності правових підстав.

Вважає скаржник й необґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно обов`язку AT ''НАК "Нафтогаз України" виділити відповідачу відповідні номінації і поставляти йому природний газ у квітні 2016 року. Так, на переконання апелянта, факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу. Проте у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні документальні докази, що підтверджували б виконання відповідачу поставки АТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу в обсязі 0,066 тис. м. куб у квітні 2016 року. Скаржник вважає, що суд першої інстанції у висновках щодо правомірності чи неправомірності споживання відповідачем природного газу за договорами постачання із АТ «НАК «Нафтогаз України» та обов`язку AT ''НАК "Нафтогаз України" виділити відповідачу відповідні номінації і поставляти йому природний газ у квітні 201 6року, вийшов за межі доказування у цій справі.

З приводу висновків суду першої інстанції щодо альтернативності заявлених позовних вимог, скаржник посилаючись на приписи ст.ст. 174, 176 ГПК України зазначає, що суд першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі вразі встановлення порушень стосовно альтернативності вимог пред`явленого позову мав право залишити позовну заяву без руху для усунення таких порушень. Однак, при відкритті провадження у справі судом не було встановлено жодних порушень. Отже, як вважає апелянт, висновок суду першої інстанції зазначений в оскаржуваному рішенні щодо альтернативності позовних вимог, як однієї з підстав для відмови у позові є безпідставним, оскільки дане питання вирішується судом безпосередньо на стадії відкриття провадження у справі та може бути лише підставою для відмови у відкритті такого провадження, а не підставою для відмови у позовних вимогах.

З приводу заяви відповідача про пропуск строків позовної давності апелянт зазначає, що перебіг строку позовної давності почався з 29.04.2017, та на даний час є таким, що не сплив, а тому доводи відповідача про сплив строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на що заява відповідача підлягає залишенню без розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №915/2010/19 за апеляційною скаргою АТ Укртрансгаз на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020 та призначено справу до розгляду на 14.05.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №915/2010/19 за апеляційною скаргою АТ НАК Нафтогаз України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020 та об`єднано апеляційні скарги АТ НАК Нафтогаз України та АТ Укртрансгаз на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020 у справі №915/2010/19 в одне апеляційне провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 прийнято справу №915/2010/19 до провадження у зміненому складі суду Головуючий суддя Аленін О.Ю., суддів Богатир К.В., Лавриненко Л.В.

12.05.2020 судом апеляційної інстанції отримано відзив ТОВ Експлуатаційна компанія ЖЕК-5 на апеляційну скаргу АТ Укртрансгаз в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що не погоджується із доводами апеляційної скарги та вважає, що оскаржуване рішення прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, а всі обставини, що мають значення для справи встановлені.

Також у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Експлуатаційна компанія ЖЕК-5 просить розгляд справи провести за відсутності сторін, на підстав наявних матеріалів, у зв`язку із встановленням на всій території України карантину.

13.05.2020 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційні скарги від АТ «Миколаївгаз» в якому товариство просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень АТ «Миколаївгаз» зазначає, що обсяги природного газу в квітні 2016, які підлягали постачанню і, як наслідок, подальшому транспортуванню та розподілу відповідачеві є узгодженими та підтвердженими постачальником природного газу - ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

АТ «Миколаївгаз» також зазначає, що наявність договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, а саме договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами між АТ «Укртрансгаз» та відповідачем, а також договору на постачання природного газу відповідача з АТ «НАК «Нафтогаз України», виключають можливість застосування у даних правовідносинах ст.1212 ЦК України.

До того ж АТ «Миколаївгаз» відзначає, що позивачем пред`явлено дві взаємовиключні вимоги: повернення спожитого природного газу та стягнення вартості цього ж самого обсягу природного газу. Одночасне з`явлення двох альтернативних вимог є, на думку товариства, свідченням безпідставності та необґрунтованості даного позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2020, за клопотанням учасників справи, відкладено розгляд справи №915/2010/19 на 04.06.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 задоволено клопотання АТ Укртрансгаз про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та доручено Господарському суду Черкаської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

03.06.2020 судом апеляційної інстанції отримано клопотання АТ «НАК «Нафтогаз України» в якому останнє просить розглядати справу за відсутності свого представника за наявними в матеріалах справи доказами.

04.06.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення від АТ Укртрансгаз в яких товариство зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання договорів поставки природного газу, укладених між відповідачем з НАК «Нафтогаз України», а судом першої інстанції під час розгляду справи не досліджувались і не встановлені факти їх фактичного виконання в частині купівлі-продажу природного газу в спірний період в обсязі 0,066 тис. куб. м. За твердженням АТ Укртрансгаз, доводи апеляційних скарг позивача та АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», підтверджуються правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 18.05.2020 у справі №826/16697/17.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2020, у зв`язку із виникненням технічних проблем під час проведення судового засідання у режимі відеоконференції, відкладено розгляд справи №915/2010/19 на 02.07.2020.

30.06.2020 судом апеляційної інстанції отримано клопотання АТ «НАК «Нафтогаз України» в якому останнє просить розглядати справу за відсутності свого представника за наявними в матеріалах справи доказами.

Судове засідання призначене на 02.07.2020 не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Богатиря К.В. у відпустці.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 розгляд справи призначено на 28.09.2020.

25.09.2020 судом апеляційної інстанції отримано клопотання АТ «НАК «Нафтогаз України» в якому останнє просить розглядати справу за відсутності свого представника за наявними в матеріалах справи доказами.

Судове засідання призначене на 28.09.2020 не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Богатиря К.В. з 05.09.2020 по 02.10.2020.

Головуючий суддя Аленін О.Ю. з 05.10.2020 по 28.10.2020 був тимчасово непрацездатним. Суддя Лавриненко Л.В. з 26.10.2020 по 30.10.2020 та з 03.11.2020 по 06.11.2020 перебувала у відпустці. Суддя Богатир К.В. перебував у відпустці з 02.11.2020 по 06.11.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 розгляд справи призначено на 30.11.2020.

27.11.2020 судом апеляційної інстанції отримано клопотання АТ «НАК «Нафтогаз України» в якому останнє просить розглядати справу за відсутності свого представника за наявними в матеріалах справи доказами.

Під час судового засідання під 30.11.2020 представник АТ Укртрансгаз підтримав вимоги за апеляційними скаргами та наполягав на їх задоволенні.

Представник АТ Оператор газорозподільчої системи Миколаївгаз надав пояснення відповідно до яких не погоджується із доводами апелянтів, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (нині - Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (Продавець) та Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз (нині Акціонерне товариство Укртрансгаз) (Покупець, оператор газотранспортної системи) 27.04.2015 року було укладено договір про закупівлю природного газу №-ВТВ (а.с. 15-19), відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві у 2015 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб.

Кількість та якість газу визначається розділом 2 договору. Так, згідно п.2.1 договору продавець передає покупцеві у квітні-грудні 2015 року газ в загальному обсязі 1 827 749,736 тис. куб.м. газу у тому числі по місяцях та кварталах:

у квітні 2015р. обсяг газу 170 000,000, у травні 2015р. обсяг газу 170 000,000, у червні 2015р. обсяг газу 170 000,000, у липні 2015р. 160 000,000, у серпні 2015р. обсяг газу 170 000,000, у вересні 2015р. обсяг газу 170 000,000, у жовтні 2015р. - 250 000,000, у листопаді 2015р. 260 000,000, у грудні 2015р. 307 749,736.

Продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України та інших країн або у пунктах приймання-передачі газу на підземних сховищах газу, покупця, або в ПСГ. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі. (п.3.1. договору).

Згідно п.3.3. договору приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Кількість газу, який подається покупцеві, визначається за показаннями приладів обліку газу, що встановлені на об`єктах покупця, а у разі неможливості здійснення приладного обліку відповідно до чинних нормативних документів (п.4.1. договору).

На виконання вказаного договору, у квітні 2016 року АТ НАК Нафтогаз України поставило АТ Укртрансгаз природний газ в обсязі 21 154,528 тис.куб.м на суму 158 785 887,17 грн. для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 року (а.с. 13)

Також, у квітні 2016 року АТ НАК Нафтогаз України поставило позивачу природний газ в обсязі 13 810,676 тис.куб.м на суму 103662 934,06 грн. для балансування, що вбачається з акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 року (а.с. 14).

Позивач зазначає, що у квітні 2016 року у квітні 2016 року ТОВ ЕК ЖЕК-5 безпідставно набуло з газотранспортної системи 0,066 тис.куб.м природного газу, власником якого є Акціонерне товариство Укртрансгаз. Так, для відбору відповідачем у квітні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є Акціонерне товариство Укртрансгаз, через газорозподільну систему, оператором якої є Публічне акціонерне товариство Миколаївгаз, останній (відповідач) повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз.2 п.3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015 року та п.10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року.

При цьому, позивач посилається на довідку головного бухгалтера Акціонерного товариства Укртрансгаз про списання газу на балансування 01.01.2016-30.06.2018 (а.с. 9); інформацію про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на операторів газорозподільних мереж, з зазначення обсягів небалансу за 2016 рік (а.с. 10); звіт ПАТ Миколаївгаз про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за квітень 2016 року (а.с. 11) та реєстр обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за квітень 2016 року (а.с. 12).

Факт безпідставного (без оформлення будь-яких договірних відносин) відбору природного газу об`ємом 0,066 тис.куб.м позивач обґрунтовує звітом АТ Миколаївгаз про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за квітень 2016, та зазначає, що відповідачу в квітні 2016 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, а відтак відбір 0,066 тис.куб.м природного газу був здійснений з обсягів природного газу Акціонерного товариства Укртрансгаз, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора газотранспортної системи, що підтверджує довідкою головного бухгалтера Акціонерного товариства Укртрансгаз.

Відтак, оскільки, на думку позивача, відповідач набув природний газ у квітні 2016 року в обсязі 0,066 тис.куб.м без будь-якої підстави, позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно в натурі на підставі ст.1212, ч.1 ст.1213 Цивільного кодексу України та про відшкодування вартості такого майна на підставі ч.2 ст.1213 Цивільного кодексу України, що визначається на момент розгляду судом даної справи та станом на липень 2019 року складає 441,04 грн (0,066 тис. куб. м. природного газу х 6682,54 грн (ціна закупівлі природного газу, що сформувалася протягом газового місяця, розміщена на офіційному сайті АТ Укртрансгаз, яка є вартістю природного газу станом на липень 2019 року).

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволені.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені нормами ч.2 ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з наведеного, для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст.1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав.

Частинами 1, 2 ст.1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України у від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

Згідно з положеннями глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях, а для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 у справі №757/16163/17 зазначив, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Правові засади функціонування ринку природного газу Закону України визначені положеннями Закону України Про ринок природного газу.

Відповідно до п.п. 17, 18, 27, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про ринок природного газу ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та, зокрема, за принципом забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч.ч.1,3 ст.12 Закону України Про ринок природного газу).

За приписами ч.2 ст.13 Закону України Про ринок природного газу споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відповідно до п.1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно із абз.1-3 п.9 розділу II Правил постачання природного газу постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

За приписами абз.2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язок АТ НАК Нафтогаз України придбавати природний газ, видобутий ПАТ Укргазвидобування, для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та виробників теплової енергії відповідно до цього Положення за цінами, на умовах та у порядку, що визначаються пунктами 6-8 цього Положення.

Постачання природного газу АТ Нафтогаз України виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації (п.17 Постанови №758 від 01.10.2015р.).

Обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК Нафтогаз України на період до 1 квітня 2017 за таких умов: укладення виробником теплової енергії з НАК Нафтогаз України договору постачання природного газу відповідно до законодавства; відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК Нафтогаз України за використаний природний газ, або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК Нафтогаз України за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або надання НАК Нафтогаз України та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК Нафтогаз України), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК Нафтогаз України, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Згідно з ст. 20 Закону України Про ринок природного газу оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.

Пунктом 4 ч.2 ст.22 Закону України Про ринок природного газу визначено, що з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.

У відповідності до п.1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.59 Закону України Про ринок природного газу суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: несанкціонований відбір природного газу; використання природного газу споживачами в обсягах, що перевищують підтверджені в установленому порядку постачальниками.

Положеннями 5 глави 1 розділу I Кодексу газотранспортної системи, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), визначено, що місячна номінація це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності); несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу; підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.

Пунктами 13, 14 розділу II Правил постачання природного газу передбачено, що Постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування. За необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ/ГТС.

Учасниками даної справи не заперечується, що АТ «Укртрансгаз» виступає оператором газотранспортної системи.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, АТ Укртрансгаз у квітні 2016 придбало природний газ на підставі договору про закупівлю природного газу №-ВТВ, укладеного з АТ НАК Нафтогаз України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність для АТ НАК Нафтогаз України імперативу (обов`язку) щодо постачання природного газу певним особам, встановлена підпунктом 1 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядженням Кабінету Міністрів України Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року від 05.10.2016 №742-р, Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187.

Колегією суддів під час розгляду справи враховуються роз`яснення регулятора Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), надане у листі від 18.07.2018 № 6367/16.3.2/7-18, згідно із яким, у разі якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. Отже, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на ПАТ НАК Нафтогаз України.

Згідно з п. 2.3 Типового договору транспортування природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015 року та у відповідності до ч.2 ст.32 Закону України Про ринок природного газу послуги балансування природного газу є складовим елементом послуг транспортування природного газу, необхідність наявності договору про що між Оператором газотранспортної системи (позивачем) та Оператором газорозподільної системи (ПАТ Миколаївгаз) вбачається з п.1 глави 1 розділу VІІІ, п.п.1, 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи.

Таким чином, надання позивачем складених ним документів обліку, у тому числі й у відношенні спірного обсягу природного газу, свідчить про наявність договірних відносин з Оператором газорозподільної системи (ПАТ Миколаївгаз), які регламентують відносини небалансу по такому газу, що є несумісним з твердженням позивача про відсутність жодних правових підстав відносно передачі такого спірного газу з газотранспортної системи позивача відповідачу. Діюче законодавство в означеному випадку передбачає захист майнових інтересів Оператора газотранспортної системи в межах правовідносин комерційного балансування, урегульованого розділом ХІV Кодексу газотранспортної системи, яке має договірний характер.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач наголошував на безпідставності набуття відповідачем природного газу, з огляду на відсутність у відповідача постачальника природного газу у відношенні цього газу. Разом з тим, з наданого позивачем реєстру обсягів газу (т.1, а.с. 12) вбачається, що відповідний обсяг природного газу був використаний відповідачем як споживачем за договором з Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу з його газотранспортної системи відповідачу, так і безпідставність отримання цього газу останнім, що зумовлює неможливість задоволення заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача повернути позивачу майно (природний газ) на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, під несанкціонованим відбором природного газу розуміється - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності) (пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи).

Таким чином, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства, за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженого обсягу газу номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу, може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.

Водночас, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації (пункт 1); операторам газорозподільних систем до початку опалювального сезону забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплогенеруючих і теплопостачальних організацій (пункт 2).

Отже, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам.

Відтак, за наявності існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації, споживання відповідачем в квітні 2016 року природного газу в обсязі 0,066 тис.куб.м., не можна вважати несанкціонованим відбором.

Стосовно заявлених позивачем одночасно двох вимог щодо повернення безпідставно набутого майна та стягнення його вартості, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Колегія суддів зауважує, що положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.

Враховуючи вимоги Закону України „Про ринок природного газу суд зазначає, що діяльність щодо зберігання природного газу здійснюється спеціальним суб`єктом ринку природного газу - оператором газосховища, який отримує ліцензію на здійснення вказаного виду господарської діяльності. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача ліцензії на здійснення такого виду діяльності як зберігання природного газу, тобто відповідач не виступає оператором газосховищ. За таких обставин, взагалі відсутні будь-яких підстав для задоволення позовних вимог АТ „Укртрансгаз про зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно.

Апеляційним судом відхиляються посилання апелянтів на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 22.03.2018 у справі №904/2092/17, від 20.02.2018 у справі №911/653/17, від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, оскільки у кожній із зазначених справ Верховний Суд висловив позицію про застосування норм матеріального права щодо конкретних спірних правовідносин, виходячи з предмету та підстав позовів у згаданих справах, які є відмінними від обставин встановлених у цій справі, що переглядається судом апеляційної інстанції.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційні скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України та Акціонерного товариства Укртрансгаз на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020 по справі №915/2010/19 задоволенню не підлягають, а рішення залишається без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2020 у справі №915/2010/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2020.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Лавриненко Л.В.