ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду
"26" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2768/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.

за участю представників:
від прокуратури: Колесніченко А.О. посвідчення,

від позивача 1: Дубчак Д.В. довіреність (самопредставництво),

від позивача 2: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглядаючи справу №916/2768/20

за позовом: Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України (пров. Пугачова, № 5, м. Херсон, 73003) в інтересах держави в особі:

1) Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, № 6, м. Київ, 03168),

2) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона (вул. Чкалова, № 37, м. Херсон, 73008)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» (вул. Лазурна, № 5, кв. 11, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68000, )

про стягнення 587 865,06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2020 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона до ТОВ «Маяк-Південь» про стягнення заборгованості в розмірі 587 865,06 грн., з яких 561 588,60 грн. сума основної заборгованості, 21231,72 сума пені та 5044,74 грн. сума 3% річних за користування грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення умов договорів про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої ТОВ «Маяк-Південь» у процесі організації послуг з харчування особового складу Збройних Сил України, що були укладені 11.04.2019р. між КЕВ м. Херсона та ТОВ «Маяк-Південь», у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок сплатити заборгованість та штрафні санкції.

Ухвалою суду від 29.09.2020р. залишено без руху позовну заяву (вх. № 2866/20 від 24.09.2020р.) Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

09.10.2020р. за вх.№27038/20 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, із змісту якої вбачається усунення всіх недоліків встановлених ухвалою суду від 29.09.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.10.2020р. прийнято позовну заяву (вх.№2866/20) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу №916/2768/20 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи на "12" листопада 2020 р. об 11:00 год.

12.11.2020 року судом оголошено протокольно перерву в судовому засіданні до 26.11.2020р. о 10:40 год.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та позивача, господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для залишення позову Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона без розгляду, з огляду на наступне.

У статті 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру").

Частинами першою, третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною третьої наведеної вище норми встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини, за умовами якого представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках - прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 15.05.2019 у справі №911/1497/18.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Таким чином, обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся (постанова ВС від 28.08.2020 року у справі №914/535/19).

Отже, право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб`єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 923/129/17.

Звертаючись до господарського суду з позовною заявою у даній справі, прокурор послався, зокрема на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Менчинська проти Російської Федерації" від 15.01.2009р. при визначенні поняття "інтереси держави".

Також прокурор у своїй позовній заяві, всупереч обґрунтування поважності причин здійснення представництва по дані справі посилається на те, що Міністерство оборони України, як на центральний орган виконавчої влади покладено державну функцію щодо забезпечення Збройних Сил України необхідними матеріальними ресурсам, то відповідно Міністерство оборони України уповноважене державною виступати при необхідності виступати від імені держави в судах у разі порушення інтересів останнього.

Що стосується квартирно-експлуатаційної відділу м. Херсона то прокурор відповідно посилається на Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.07.2013 № 448, відповідно до якого КЕВ м. Херсона відносить до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України, є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, утримується окремим штатом, має гербову печатку зі своїм найменуванням.

Відтак прокурор вказує, що сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, свідчить про те, що орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з цим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

Водночас, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до п.п. 3,4,9 п. 5 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 Міноборони з метою організації своєї діяльності:

- організовує планово-фінансову роботу в апараті Міноборони, на підприємствах, в установах і організаціях, які належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку;

- забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів і матеріальних ресурсів, в тому числі тих, що передбачені для реалізації проектів, виконання програм, зокрема міжнародних; здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за їх використанням та усунення недоліків і порушень, виявлених органами державного фінансового контролю та правоохоронними органами;

- забезпечує в установленому порядку самопредставництво Міноборони в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через посадових (службових) осіб юридичної служби Міноборони або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів Міноборони в судах та інших органах через представників.

Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та Держспецтрансслужба.

Відповідно до пунктів 2.1.,2.4. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України КЕВ м. Херсона відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних сил України, відповідно якими здійснюється квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності.

Пунктом 3.1. даного Положення також закріплено, що на квартирно-експлуатаційну службу військової частини покладається в тому числі забезпечення економного споживання палива, води, електроенергії та газу, а також матеріалів, які виділяються військовій частині на квартирно-експлуатаційне забезпечення та ремонтно-будівельні роботи.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідно до мети організації своєї діяльності та виконання покладених завдань Міністерство оборони України та квартирно-експлуатаційний відділ м. Херсона уповноважені забезпечувати в порядку самопредставництва свій орган в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, про що також зазначає прокурор у позові.

Крім того, враховуючи, що КЕВ м. Херсона також є юридичною особою із самостійним балансом, і яка в тому числі є стороною договорів, за яким стягується заборгованість, судом не знайдено підстав та прямих заборон щодо самостійного звернення до суду даної організації з метою належного захисту своїх інтересів та інтересів держави.

Відповідно до Рекомендацій Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону, щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13.07.2005, у Висновку № 3 (2008) Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19.09.2012, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до господарського суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Проаналізувавши правові висновки Верховного Суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин, встановлених у розглядуваній справі, суд дійшов висновку, що таке представництво: по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.

Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, та змісту позовної заяви, заступник військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України в обґрунтування необхідності захисту порушення, на його думку, інтересів держави та підстав для звернення до суду зазначив, що державний орган не вжив заходів по стягненню з відповідача несплаченої суми заборгованості вартості активної та реактивної електричної енергії, внаслідок чого належні до сплати суми за договором не надійшли до Державного бюджету та завдана шкода економічним інтересам держави, що в свою чергу, покладає на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави в суді.

У якості доказу нездійснення КЕВ м. Херсона захисту інтересів держави прокурор посилається на те, що уповноваженим суб`єктом, як центральним органом виконавчої влади, заходи спрямовані на захист інтересів держави та відшкодування фактично завданих державі збитків шляхом звернення з відповідним позовом до суду не здійснювались.

Проте, в матеріалах справи є докази щодо проведення претензійної роботи КЕВ м. Херсона, а саме претензії КЕВ м. Херсона за вих. № 453 від 26.02.2020р., № 626 від 25.03.2020р. та № 881 від 24.04.2020р., на виконання яких, як зазначає прокурор в позовній заяві, ТОВ «Маяк-Південь» 30.04.2020р. та 18.06.2020р. частково погасив заборгованість на загальну суму 153 073, 32 грн.

Тобто, з наведеного вбачається, що позивачем КЕВ м. Херсона вживалися заходи досудового врегулювання спору. Поряд з цим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, де були наведені причини, за яких заходи правового реагування не вживались саме до цього часу, та не було наведено жодного обґрунтування, які б свідчили про те, що позивач-2 не мав наміру здійснити судовий захист інтересів держави, отже прокурором не доведено, що позивач-2 не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до відповідача протягом певного часового періоду.

Отже, суд вказує, що в даній справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Квартирно-експлуатаційним відділом м. Херсона, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави пов`язаних із раціональним та ефективним використанням державних коштів. Сама по собі обставина не звернення позивача-2 з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Додатково суд зазначає, що в структурі Міністерства Оборони України є окремий департамент юридичного забезпечення, що в свою чергу забезпечує даний орган можливістю чи то самостійно чи то в інтересах КЕВ м. Херсона звернутися до суду з позовом щодо стягнення коштів та відновлення порушених інтересів держави.

Разом з тим, КЕВ м. Херсона не повідомили причин, які перешкоджають вказаним органам самостійно захистити інтереси, які збігаються з інтересами держави як міністерства так і, відповідно КЕВ м. Херсона .

Як слідує з матеріалів справи, військова прокуратура теж не з`ясувала цих причин і не повідомила їх суду. Відтак, не підтвердила підстав представництва в інтересах держави в особі КЕВ м. Херсона.

Враховуючи наведене, суд критично оцінює твердження заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України про доведення прокурором "нездійснення" позивачем захисту інтересів держави. За таких обставин, суд дійшов висновку, що прокурор у цій заяві не зазначив в чому саме полягає неможливість КЕВ м. Херсона звернутися із позовом про стягнення з відповідача вартості активної та реактивної електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування військових частин, в особі якого в інтересах держави з позовом до суду заступник військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України, має підстави і можливість самостійно захищати свої права та прокурор не довів неможливості реалізації такого захисту безпосередньо позивачем-2.

При цьому, суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18, згідно якого звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Отже, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Херсона, за твердженням прокурора, повідомив органи прокуратури про невжиття ним заходів щодо звернення до суду за захистом інтересів держави у зв`язку з відсутністю коштів, необхідних для сплати судового збору.

Суд ще раз зауважує, що право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження. При цьому, інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва. Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для встановлення судом правових підстав для представництва. Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Між тим прокурором до господарського суду не подано жодного належного у розумінні приписів процесуального закону доказу на підтвердження усвідомленої пасивної поведінки компетентного органу - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона, яка би втілювалась у нездійсненні останнім захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 925/226/18.

Таким чином, суд доходить висновку, що прокурором не дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», та не доведено невжиття Квартирно-експлуатаційним відділом м. Херсона жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, відтак і бездіяльності позивача-2, а отже не довів підстав для представництва КЕВ м. Херсона при зверненні з цим позовом до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» про стягнення 587 865,06 грн. підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, п. 2 ч.1 ст.226, ст.ст. 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України (пров. Пугачова, № 5, м. Херсон, 73003) в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона (вул. Чкалова, № 37, м. Херсон, 73008, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» (вул. Лазурна, № 5, кв. 11, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68000, ) про стягнення 587 865,06 грн. - залишити без розгляду.

Ухвала набрала законної сили 26.11.2020р. та підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 01.12.2020р.

Суддя О.В. Цісельський