РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/12242/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ера-Медіа»
доПублічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України»
провизнання додаткової угоди недійсною та визнання договору продовженим на той самий строк
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Смітюх І.І.
від відповідача:Яковюк Л.Ю., Новак А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ера-Медіа» (надалі - ТОВ «Ера-Медіа») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (надалі - ПАТ «НСТУ») про визнання додаткової угоди недійсною та визнання договору продовженим на той самий строк.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсною додаткової угоди №8 від 12.07.2019 до договору №318-16/4 від 12.07.2017, укладеного між сторонами, у зв`язку з відсутністю повноважень у особи, яка від імені відповідача підписала таку угоду. Крім того, позивач просить суд визнати договір №318-16/4 від 12.07.2017 продовженим на той самий строк на підставі його пункту 12.2, а саме з 10.07.2020 по 10.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.10.2020.

В тексті позовної заяви позивачем було викладено клопотання по витребування у відповідача документів згідно переліку.

Судом в задоволенні даного клопотання було відмовлено з огляду на те, що, по-перше, заявником не було дотримано вимоги ст. 81 Господарського процесуального кодексу України в частині надання доказів самостійного звернення до відповідача для отримання запитуваної інформації, а, по-друге, не зазначення які саме обставини можуть підтвердити або спростувати зазначені докази. Крім того, судом враховано, що деякі з витребуваних доказів (зокрема, протоколи Наглядової ради відповідача) опубліковані на офіційному веб-сайті ПАТ «НСТУ», а судові рішення перебувають у відкритому доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, що свідчить про безпідставність тверджень позивача стосовно неможливості самостійно отримати витребувані документи.

02.10.2020 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що у особи, яка від імені відповідача підписала спірну додаткову угоду, мала необхідний обсяг повноважень, що свідчить про відсутністю підстав для визнання її недійсною. Також відповідач вказував на безпідставність позовної вимоги про визнання договору №318-16/4 від 12.07.2017 продовженим у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача, невірно обраним способом захисту прав та набранням чинності законодавчих змін стосовно публічних закупівель.

Протокольною ухвалою суду від 02.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.11.2020.

Представник позивача в судове засідання з`явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судове засідання з`явилися, надали пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували повністю.

В судовому засіданні 23.11.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017 між ПАТ «НСТУ» (замовник) та ТОВ «Ера-Медіа» (виконавець) був укладений договір №318-16/4 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання власними силами та на свій ризик на замовлення замовника та відповідно до його вимог створювати об`єкти права інтелектуальної власності (аудіовізуальні твори) (надалі по тексту договору - твори/передачі), для публічного сповіщення наживо в ефірі замовника (в тому числі наживо), передавати замовнику усі майнові права автора на твори та усі майнові суміжні права на твори (надалі по тексту договору - права), а також виконувати інші роботи зазначені у цьому договорі, а замовник зобов`язується приймати належним чином надані послуги та передані права, та виплачувати виконавцю винагороду на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що за цим договором замовник приймає на себе зобов`язання розміщувати твори а ефірі телеканалу «UA: Перший», у проміжку з 6.30 до 9.30 власного ефіру з понеділка по неділю включно (згідно своїх діючих ліцензій на мовлення на дату підписання даного договору). Разом з тим, замовник має право розміщувати в даному проміжку випуски новин власного виробництва, загальним хронометражем 21 хвилини, а також розміщувати трансляції міжнародних спортивних змагань, конкурсів відповідно до попередньо взятих замовником зобов`язань, про що виконавця буде повідомлено заздалегідь в письмовому вигляді. Сторони погодили, що замовник має право на переривання творів інформацією не рекламного характеру у випадках необхідності сповіщення глядачам інформації про надзвичайні події, звернень перших осіб держави до народу України, інших випадках, коли відповідно до чинного законодавства замовник зобов`язаний надати ефірний час для таких трансляцій.

За змістом п. 12.1 Договору він набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 10.07.2018 за умови дотримання вимог Бюджетного законодавства України, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов`язків за ним.

Відповідно до п. 12.2 Договору сторони погодили, що строк дії договору може бути продовжено автоматично на той самий строк за умови, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії цього договору письмово не повідомить про своє бажання припинити дію договору. Виконавець має пріоритет перед іншими особами, основним видом діяльності яких є виробництво телепередач тощо, на виробництво творів для замовника.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/8245/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 та постановою Верховного Суду від 25.04.2019, визнано Договір продовженим на той самий строк на підставі пункту 12.2. Договору, а саме з 10.07.2018 по 10.07.2019.

09.07.2019 між сторонами було укладено додаткову угоду №8 до Договору (надалі - «Додаткова угода»), якою:

- керуючись п. 12.3 договору, сторони домовились та вирішили виключити з умов договору автоматичну пролонгацію договору та продовжити строк дії договору по 10.07.2020;

- сторони домовились та вирішили змінити п. 4.1 Договору та викласти його у наступній редакції: « 4.1. Виконавець зобов`язується приступити до виконання робіт за цим договором до моменту припинення мовлення ТРК «Ера» надання послуг з 01.08.2017, але не раніше моменту припинення мовлення ТОВ «ТРК «Ера» та внесення змін замовником до ліцензії на мовлення (ефірне, загальнонаціональне мовлення) в частині зміни часових проміжків мовлення, і програмної концепції та надавати послуги згідно умов цього договору та додатків до нього»;

- сторони домовились та вирішили змінити п. 12.1 Договору та викласти його у наступній редакції: « 12.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє по 10.07.2020, за умови дотримання вимог Бюджетного законодавства України, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором»;

- сторони домовились та вирішили змінити п. 12.2 Договору та викласти його у наступній редакції: « 12.2. Сторони можуть продовжити дію цього договору на новий строк, шляхом підписання відповідно додаткової угоди до цього договору уповноваженими представниками обох сторін.».

Спір у справі виник у зв`язку з оспорюванням позивачем дійсності Додаткової угоди.

Відповідно до статті 15 та частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначеними нормами передбачено можливість оскарження правочину зацікавленою особою, яка не є стороною договору.

Крім того, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору або окремої його частини, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як на підставу для визнання недійсною Додаткової угоди до Договору позивач вказує на відсутність повноважень на її укладення у особи, що підписала від імені відповідача таку угоду, а саме у Голови правління ОСОБА_1 , який діяв на підставі Статуту.

На думку позивача, на момент укладення оскаржуваної додаткової угоди представник був таким, що припинив свої повноваження внаслідок грубого порушення ним законодавства, що регулює діяльність правління ПАТ «НСТУ». Позивач вказує, що ОСОБА_1 більше ніж два рази займав посаду Голови правління ПАТ «НСТУ», що є порушенням положень Статуту вказаної компанії та Закону України «Про суспільне телебачення і радіомовлення України».

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» є юридичною особою, що утворена шляхом перетворення Національної телекомпанії України відповідно до Закону України «Про суспільне телебачення і радіомовлення України», постанов Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 за №693 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та від 05.08.2015 року №567 «Деякі питання утворення публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

Засновником ПАТ «НСТУ» є держава в особі Кабінету Міністрів України. Єдиним акціонером ПАТ «НСТУ» є держава в особі Державного комітету телебачення і радіомовлення України, що безпосередньо виконує функції з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі ПАТ «НСТУ».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України» виконавчим органом НСТУ є правління. За поданням голови правління Наглядова рада НСТУ обирає членів правління строком на чотири роки відповідно до Статуту НСТУ. Рішення про обрання членів правління НСТУ повинно бути мотивованим, з обґрунтуванням підстав, на основі яких Наглядова рада НСТУ надала перевагу одному кандидату перед іншим.

За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України» Голова правління НСТУ: 1) організовує роботу правління, головує на його засіданнях; 2) вчиняє правочини від імені НСТУ; 3) здійснює добір кадрів НСТУ, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників НСТУ; 4) діє без довіреності від імені НСТУ у межах, встановлених Статутом НСТУ; 5) здійснює інші передбачені законом і Статутом НСТУ права та обов`язки.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що на голову та членів правління НСТУ поширюються обмеження, передбачені частиною другою статті 9 цього Закону. У разі невиконання вимог, встановлених цією частиною, Наглядова рада НСТУ зобов`язана на найближчому засіданні припинити повноваження голови або відповідного члена правління НСТУ.

Пунктом 56 Статуту ПАТ «НСТУ» визначено, що виконавчим органом Телерадіокомпанії є правління, що формується в порядку, визначеному Законом та цим Статутом, у кількості семи осіб.

Відповідно до п. 58 Статуту ПАТ «НСТУ» на голову та членів правління поширюються обмеження, визначені Законом для членів наглядової ради.

Наказом Державного Комітету телебачення і радіомовлення України №6 від 18.01.2017 року було затверджене Положення про наглядову раду ПАТ «НСТУ», а також Положення про правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

Згідно з п. 4 розділу ІІ Положення про правління ПАТ «НСТУ» на голову та членів правління поширюються обмеження, визначені Законом для членів наглядової ради та іншим актам законодавства щодо сумісництва та зайняття підприємницькою діяльністю.

За змістом ч. 6 ст. 8 Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України» строк повноважень членів Наглядової ради НСТУ становить чотири роки. Одна й та сама особа не може входити до складу Наглядової ради НСТУ більше ніж два строки підряд незалежно від тривалості таких строків.

З огляду на викладені норми, на Голову правління поширюється обмеження щодо перебування у складі органів управління більше ніж два строки підряд незалежно від тривалості таких строків.

Позивач вказує, що всупереч вимога чинного законодавства України та Статуту відповідача, ОСОБА_1 у період з 25.03.2014 по 07.11.2016 займав посаду Генерального директора Національної телерадіокомпанії України (правонаступником якого є ПАТ «НСТУ»), а потім починаючи з 10.04.2017 по 31.01.2019 займав посаду Голови правління (вдруге) та з 19.06.2019 по теперішній час втретє займає таку посаду.

В той же час суд вважає такі твердження безпідставними з огляду на наступне.

ОСОБА_1 обрано на посаду Голови правління відповідно до рішення Наглядової ради ПАТ «НСТУ» від 10.04.2017, оформленого протоколом №8.

Рішенням Наглядової ради ПАТ «НСТУ» від 31.01.2019 №26 припинено контракт від 04.05.2017 між ПАТ «НСТУ» та Головою правління ПАТ «НСТУ» ОСОБА_1 достроково на підставі п. 7.4.2.1 такого контракту.

В той же час, рішенням Шевченківського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі №761/8163/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019, визнано незаконним та скасовано рішення Наглядової ради ПАТ «НСТУ» від 31.01.2019 №26 щодо припинення контракту з 04.05.2017 між ПАТ «НСТУ» та Головою правління ПАТ «НСТУ» ОСОБА_1 .

Крім того, 27.06.2019 Наглядовою радою ПАТ «НСТУ» прийнято рішення, оформлено протоколом №32, яким скасовано рішення Наглядової ради ПАТ «НСТУ» від 31.01.2019 №26.

Відтак, суд приходить до висновку, що повноваження ОСОБА_1 як Голови правління ПАТ «НСТУ» не припинялись з моменту його обрання рішенням Наглядової ради ПАТ «НСТУ» від 10.04.2017, та станом на момент укладення спірної Додаткової угоди він мав необхідний обсяг повноважень на її укладення від імені відповідача.

При цьому, суд враховує, що на момент укладення Додаткової угоди тривав саме перший строк повноважень ОСОБА_1 на посаді Голови правління ПАТ «НСТУ».

Твердження позивача про те, що в даному випадку необхідно врахувати перебування ОСОБА_1 на посаді Генерального директора Національної телерадіокомпанії України як першого терміну його повноважень судом не приймається до уваги, оскільки Національної телерадіокомпанії України припинила свою діяльність шляхом реорганізації, про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесені відповідні відомості, а ПАТ «НСТУ» є новоствореною юридичною особою.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту відсутності повноважень у особи, яка від імені відповідача підписала Додаткову угоду до Договору, на її укладення.

Отже, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання Додаткової угоди до Договору недійсною не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Також позивач просить суд визнати Договір продовженим на той самий строк на підставі його пункту 12.2, а саме з 10.07.2020 по 10.07.2021.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У пункті 3 ч. 1 ст. 3, ст. 6 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору який передбачає, право суб`єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Суд відзначає, що Додаткова угода до Договору підписана сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ними всіх умов, які містяться в такій додатковій угоді.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач свідомо погодився з усіма умовами такої додаткової угоди, в тому числі в тій частині, якою сторони домовились та вирішили виключити з умов договору автоматичну пролонгацію договору та продовжено строк дії договору по 10.07.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Суд відзначає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов`язують можливість визнання Додаткової угоди до Договору недійсною, а також можливість продовження дії Договору, а тому підстави для задоволення позову ТОВ «Ера-Медіа» відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ера-Медіа» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 27.11.2020.

Суддя В.П. Босий