ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020 справа № 914/1628/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант», м.Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів», м.Червоноград, Львівська область

про стягнення 227 528,00 грн заборгованості.

За участю представників:

від позивача: Осадчин О.М. адвокат (ордер про надання правової допомоги серія КВ №430768 від 26.08.2020 р.);

від відповідача: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» до Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» про стягнення 227 528,00 грн заборгованості, з яких 183 000,00 грн основного боргу, 19 535,00 грн пені, 18 300,00 грн штрафу, 2 850,00 три проценти річних, 3 843,00 інфляційні нарахування.

Ухвалою від 10.07.2020 р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, судове засідання призначено на 26.08.2020 р.

Ухвалою від 26.08.2020 р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 23.09.2020 р.

Ухвалою від 23.09.2020 р. суд постановив задовольнити клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання, відкласти підготовче засідання на 19.10.2020 р.

Ухвалою від 19.10.2020 р. суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.11.2020 р. Вказаною ухвалою явка уповноважених представників сторін справи не визнавалась обов`язковою.

Представник позивача в судове засідання 18.11.2020 р. для розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 18.11.2020 р. для розгляду справи по суті не забезпечив. Заяви, клопотання від відповідача станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили.

Ухвала суду від 19.10.2020 р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.11.2020 р. надсилалася відповідачу на адресу вказану позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Львівська, буд.36.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 23.10.2020 р. відправлено до точки видачі/доставки (місце виконання операції м.Червоноград, індекс 80100). 29.10.2020 року поштове відправлення за номером 781 вручене адресату (відповідачу) за юридичною адресою.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд, враховуючи належне повідомлення сторін про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 18.11.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 05.08.2019 р. укладено договір поставки №293619ЛП, на виконання умов якого позивач здійснено поставку металопродукції (товару) відповідачу на загальну суму 234 934,90 грн, що підтверджується видатковими накладними. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару повністю не виконав, внаслідок чого у відповідача існує заборгованість у розмірі 183 000,00 грн по оплаті основного боргу. У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 19 535,00 грн, штраф в сумі 18 300,00 грн, три проценти річних в сумі 2 850,00 грн, інфляційні втрати в сумі 3 843,00 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача становить 227 528,00 грн.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву (вх.№30148/20 від 19.10.2020 р.) відповідач підтвердив та визнав наявність заборгованості в сумі 163 827,39 грн, її виникнення пояснив складними економічними обставинами.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не погоджується з розміром нарахованих штрафних санкцій, оскільки такі, на його думку відповідача, не враховують останніх сум та строків оплати передбачених договором, а відтак, як стверджує відповідач розмір 19 535,00 грн пені, 18 300,00 грн штрафу, 2 850,00 три проценти річних, 3 843,00 інфляційні нарахування потребують перерахунку та додаткових обґрунтувань.

Обставини встановлені судом.

05.08.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант», в особі директора філії Львівської філії ТзОВ «Фірма «Вікант» Іващенка Т.В., який діє на підставі довіреності №23-07/19 від 23.07.2019 р. та Положення про діяльність філії (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Червоноградський завод залізобетонних виробів», в особі директора Кисіля М.Й., який діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором - покупець) було укладено договір поставки №293619ЛП, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався передати у встановлений у даному договорі термін у власність покупця металопродукцію (надалі товар), а покупець зобов`язувався оплатити та прийняти його відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за цим договором, визначається у рахунках-фактурах постачальника (надалі - рахунки-фактури). та/або у видаткових/залізничних накладних або в інших додатках до цього договору, які є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно п. 1.3. договору факт поставки товару за цінами, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою, зазначеними у рахунках-фактурах та/або видаткових/залізничних накладних, або факт оплати рахунка-фактури означає взаємну згоду постачальника і покупця з умовами поставки та умовами оплати товару (як що вони вказані в рахунку-фактурі постачальника), ціною, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою товару, які зазначені у рахунках-фактурах постачальника та/або у видаткових/залізничних накладних, а також є підтвердженням факту отримання покупцем від постачальника оригіналу рахунку-фактури для оплати товару, який постачальник поставляє/поставив.

Відповідно до п. п. 2.1.-2.2. договору поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року (далі «Інкотермс») з врахуванням особливостей, встановлених цим договором. Поставка товару здійснюється на умовах ЕХW (склад постачальника або станція відправлення), за адресою,що вказана у видатковій накладній, якщо інше не вказано в рахунку-фактурі постачальника або в інших додатках доцього договору.

Згідно п. 2.3. договору поставка товару здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів від дати зарахування на поточний рахунок постачальника попередньої оплати в розмірі 100% вартості поставленого товару шляхом відвантаження товару автотранспортом чи самовивозом, або залізничним транспортом зі складу постачальника відповідно до умов поставки, узгоджених сторонами.

Відповідно до п. 2.4. договору сторони погодили, що датою поставки товару вважається:

- при поставці залізничним транспортом - дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній накладній;

- при поставці автомобільним транспортом постачальника - дата видаткової накладної постачальника або товарно-транспортної накладної;

- при самовивозі товару покупцем зі складу постачальника - дата видаткової накладної постачальника.

Згідно п. 2.9. договору покупець зобов`язується не пізніше 15 (п`ятнадцяти) робочих днів від дати направлення постачальником відповідних видаткових накладних та актів про відшкодування витрат з оплати залізничного тарифу (при їх підписанні) повернути постачальнику один примірник відповідного документа, оформленого належним чином, підписаного уповноваженими представниками і скріпленого печаткою покупця.

Відповідно до п. 3.1. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України - гривні. При оформленні платіжного доручення покупець зобов`язаний вказати в призначенні платежу: номер цього договору, номер рахунку-фактури.

Згідно п. п. 3.2.-3.3. договору загальна ціна (сума) цього договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних, за якими був поставлений товар постачальником по даному договору. Діюча ціна на момент відвантаження товару вказується у рахунках-фактурах постачальника та видаткових накладних.

Відповідно до п. п. 3.4.-3.5. договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1-го (одного) банківського дня від дати рахунку-фактури. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно п. 3.7. договору постачальник має право поставили товар покупцю без попередньої оплати. В цьому випадку покупець оплачує поставлений товар у розмірі 100% від вартості поставленого товару протягом 3-х банківських днів з дати поставки.

Відповідно до п. 3.9. договору сторони домовились що грошові кошти, які надходять постачальнику від покупця в будь який момент можуть бути зараховані постачальником у черговості, встановленій ст. 534 Цивільного Кодексу України.

Пунктом 5.2. договору сторони погодили, що за прострочення строків оплати товару, встановлених в цьому договорі та додатках до нього. Покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки за весь період прострочення. Якщо заборгованість за поставлений товар становить більше 15 календарних днів, покупець крім сплати пені за той самий період сплачує постачальникові штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого товару в зазначені в договорі та додатках до нього строки.

Відповідно до п. 5.6. договору сторони погодили, що у визначенні розміру неустойки (пені) сторони керуються положеннями ч.2 ст.551 ЦК України.

Згідно п. 9.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до31 грудня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, він автоматично подовжується на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

Відповідно до п. 10.2. договору весь товар, що передано постачальником покупцеві під час дії цього договору, вважається переданий лише за цим договором.

02.12.2019 р. в межах укладеного договору поставки сторони підписали специфікацію №8558 від 02.12.2019 р., в якій погодили у мови оплати :16.12.2019 р., умови поставки: м.Львів, вул.Зелена, 121, строк відвантаження 02.12.2019 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» свої зобов`язання по договору виконало повністю, поставило Приватному акціонерному товариству «Червоноградський завод залізобетонних виробів» металопродукцію (товар) на загальну суму 234 934,90 грн, згідно видаткових накладних: №192923 від 02.12.2019 р. на суму 218 186,90 грн; №1936068 від 02.12.2019 р. на суму 16 748,00 грн.

Представник відповідача отримав товар на підставі довіреності №32 від 01.12.2019 р., виданої на ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Червоноградським МВ УМВС України 06.12.2006 р.).

На підтверджнення факту поставки позивач надав товарно-транспортну накладну форми №1-ТН №52467 від 02.12.2019 р., згідно якої товар був поставлений автомобільним транспортом ПП «АВ-Транс Компані» (державний номер НОМЕР_2 ), вантажовідправник ТзОВ «Фірма «Вікант», вантажоодержувач - Приватному акціонерному товариству «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Львівська, буд.36).

Вантаж металопродукцію прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

Станом на 17.06.2020 р. сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого станом на 17.06.2020 р. заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» складає 183 000,00 грн.

Станом на 23.06.2020 р. оплата за отриманий товар по договору поставки відповідачем проведена не в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 183 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» до поштового відділення 25.06.2020 р., про що свідчить відтиск поштового штемпеля в описі вкладення у цінний лист №902.

Станом на момент подання позовної заяви, відповідачем здійснено часткові оплатина загальну суму 51 934,90 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 19 535,00 грн, штраф в сумі 18 300,00 грн, три проценти річних в сумі 2 850,00 грн, інфляційні втрати в сумі 3 843,00 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача становить 227 528,00 грн.

У клопотанні (вх.№25083/20 від 26.08.2020 р.) представником позивача повідомлено суд про проведення 03.07.2020 р. відповідачем часткової оплати в сумі 10 000,00 грн. В підтвердження вказаного представник позивача долучив до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку позивача від 03.07.2020 р.

Як вбачається з долучених до відзиву на позовну заяву платіжних доручень, зокрема, платіжного доручення №276 від 18.09.2020 р., відповідач 18.09.2020 р. оплатив основний боргу частково, в сумі 10 000,00 грн.

Отже, після подання позовної заяви до суду, відповідач оплатив основний борг на загальну суму 20 000,00 грн.

Відтак, станом на дату прийняття рішення (18.11.2020 року) основний борг складає 163 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 163 000,00 грн., пеню в сумі 19 535,00 грн, штраф в сумі 18 300,00 грн, три проценти річних в сумі 2 850,00 грн, інфляційні втрати в сумі 3 843,00 грн.

Висновки суду.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки №293619ЛП від 05.08.2019 р.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт поставки позивачем товару на загальну суму 234 934,90 грн, підтверджується видатковими накладними №192923 від 02.12.2019 р. на суму 218 186,90 грн; №1936068 від 02.12.2019 р. на суму 16 748,00 грн., які підписані та скріплені печатками сторін у справі.

Факт поставки також, підтверджується товарно-транспортною накладною форми №1-ТН №52467 від 02.12.2019 р., згідно якої товар був поставлений автомобільним транспортом ПП «АВ-Транс Компані» (державний номер НОМЕР_2 ), вид перевезень самовивіз, вантажовідправник ТзОВ «Фірма «Вікант», вантажоодержувач - Приватному акціонерному товариству «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Львівська, буд.36). Дана товарно-транспортна накладна підписана та скріплена печатками сторін у справі (зі сторони постачальника Іващенко В.Б. - комірник, зі сторони покупця ОСОБА_1 ).

Вантаж (металопродукція) було прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать штампи та підписи уповноважених осіб у товарно-транспортній накладній.

02.12.2019 р. в межах укладеного договору поставки сторони підписали специфікацію №8558 від 02.12.2019 р., в якій погодили умови оплати :16.12.2019 р., умови поставки: м.Львів, вул.Зелена, 121, строк відвантаження 02.12.2019 р.

Відповідач у період з 06.03.2020 р. по 15.03.2020 р. провів часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 51 934,90 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями:

- №2022 від 06.03.2020 р. на суму 10 000,00 грн;

- №1995 від 13.03.2020 р. на суму 4 934,90 грн;

- №21 від 31.03.2020 р. на суму 5 000,00 грн;

- №2039 від 24.04.2020 р. на суму 5 000,00 грн;

- №41 від 13.05.2020 р. на суму 3 000,00 грн;

- №55 від 27.05.2020 р. на суму 4 000,00 грн;

- №76 від 12.06.2020 р. на суму 10 000,00 грн;

- №1902 від 15.06.2020 р. на суму 10 000,00 грн.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків підписаний між сторонами, згідно якого станом на 17.06.2020 р. заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» складає 183 000,00 грн.

На час звернення з позовною заявою, оплата за поставлений товар згідно видаткових накладних №192923 від 02.12.2019 р.; №1936068 від 02.12.2019 р., відповідачем проведена не в повному обсязі, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість зі сплати основного боргу у сумі 183 000,00 грн.

Після подання позовної заяви до суду, відповідач частково оплатив за поставлений товар згідно видаткових накладних №192923 від 02.12.2019 р.; №1936068 від 02.12.2019 р. на загальну суму 20 000,00 грн.

Факт часткових оплат на загальну суму 20 000,00 грн проведених відповідачем після подання позовної заяви до суду підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями:

- №124 від 03.07.2020 р. на суму 10 000,00 грн;

- №276 від 18.09.2020 р. на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Приписами ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Так, положеннями ч. 4 ст. 191, п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив та визнав наявність заборгованості в сумі 163 827,39 грн. (більшу суму, ніж просить стягнути позивач).

Враховуючи те, що після подання позовної заяви до суду позивачем сплачено основний борг в сумі 20 000,00 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відтак, станом на дату прийняття рішення (18.11.2020 року) основний борг за поставлений товар згідно видаткових накладних №192923 від 02.12.2019 р.; №1936068 від 02.12.2019 р. складає 163 000,00 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення основного боргу в сумі 163 000,00 грн є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до специфікації №8558 від 02.12.2019 р. сторони погодили умови оплати: 16.12.2019 р.

Так, враховуючи умови оплати згідно специфікації №8558 від 02.12.2019 р., першим днем прострочки по видатковим накладним №192923 від 02.12.2019 р.; №1936068 від 02.12.2019 р. є 17.02.2019 р.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути штраф в сумі 18 300,00 грн, пеню на загальну суму 19 535,00 грн за період з 17.12.2019 р. по 23.06.2020 р., три проценти річних на загальну суму 2 850,00 грн за аналогічний період, інфляційні втрати на загальну суму 3 843,00 грн за період з січня 2019 р. по червень 2020 р. включно.

Відповідно до 5.2. договору сторони погодили, що за прострочення строків оплати товару, встановлених в цьому договорі та додатках до нього. Покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки за весь період прострочення. Якщо заборгованість за поставлений товар становить більше 15 календарних днів, покупець крім сплати пені за той самий період сплачує постачальникові штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого товару в зазначені в договорі та додатках до нього строки.

Судом перевірено розрахунок штрафу та встановлено, що позивачем штраф в сумі 18 300,00 грн нарахований правильно.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що позивачем не враховано положення ч.6 ст.232 ГК України щодо нарахування пені за шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи вказане, згідно проведеного судом розрахунку пені за допомогою комп`ютерної програми «ЛЗ Підприємство 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга» ТОВ «Ліга Закон», 2020», до стягнення підлягає пеня в сумі 19 191,64 грн за період з 17.12.2019 р. по 17.06.2020 р.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Можливість одночасного стягнення пені і штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу і пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України видами штрафних санкції, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Застосування до покупця таких штрафних санкцій погоджено в договірному порядку з продавцем та за своєю суттю є застосуванням до покупця різних санкцій (штраф, пеня) в межах одного виду господарсько-правової відповідальності (як штрафних санкцій). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду №911/2813/17 від 09.02.2018 року, №310/11534/13-ц від 04.07.2018 року, № 910/6046/16 від 17.05.2018 року, № 908/3327/16 від 11.10.2018 року.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних судом встановлено, що їх розмір є більшим ніж заявлено позивачем в позовній заяві. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, відтак до стягнення з відповідача підлягає 2 850,00 грн трьох процентів річних.

Суд не може погодитись з розрахунком інфляційних втрат наданих позивачем з огляду на таке.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 р., № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Нарахування індексу інфляції у розумінні ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення. І якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю, і може мати при цьому економічну назву «дефляція», то це не змінює її правову природу. Є цілком неприпустимим при розрахунку пропуск жодного місяця, бо при цьому руйнувався би весь ланцюг розрахунків. Державні органи статистики щорічно встановлюють загальний індекс інфляції в цілому за минулий рік з обов`язковим урахуванням інфляції за всі без виключення місяці, в яких індекс інфляції був як більше, так і менше одиниці.

Згідно проведеного судом, за допомогою комп`ютерної програми «ЛЗ Підприємство 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга» ТОВ «Ліга Закон», 2020», розрахунку боргу з врахуванням індексу інфляції за період з 17.12.2019 р. по 23.06.2020 р. сукупний індекс інфляції за цей період становить 102,00 % відтак інфляційне збільшення суми боргу за вказаний період становить 3 682,53 грн.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає 3 682,53 грн інфляційних втрат.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач при нарахуванні штрафних санкцій не врахував часткові оплати, суд зазначає наступне.

Товар було поставлено на загальну суму 234 934,90 грн., борг у вказаній сумі виник з 17.12.2019 р., водночас позивач нарахував штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати з 17.12.2019 р. не від суми основного боргу 234 934,90 грн., а від суми 183 000,00 грн., враховуючи часткові оплати на загальну суму 51 934,90 грн. Хоча мав право нараховувати з 17.12.2019 р. від суми основного боргу 234 934,90 грн.

Отже позивач при нарахуванні штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат врахував проведені відповідачем часткові оплати, а оплата 20 000,00 грн. не входить у період нарахування, оскільки проведена пізніше.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог. Враховуючи помилки при розрахунках пені та інфляційних втрат, проведений судом перерахунок, суд вирішив позов задовольнити частково. До задоволення підлягає 207 024,17 грн, з яких 163 000,00 грн основного боргу, 18 300,00 грн штрафу, 19 191,64 грн пені, 2 850,00 грн три проценти річних, 3 682,53 грн інфляційних втрат. В частині позовних вимог про стягнення 20 000,00 грн провадження у справі слід закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору. В решті позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням позову та керуючись п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься у ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи приписи ч.1 ст. 130 ГПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу, до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що 1 672,51 грн судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 432,91 грн. відповідно до ст.129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Львівська, буд.36; ідентифікаційний код 22405526) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» (01033, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 24/1; ідентифікаційний код 24942675) 163 000,00 грн основного боргу, 19 191,64 грн пені, 18 300,00 грн штрафу, 2 850,00 три проценти річних, 3 682,53 інфляційні нарахування та 1 432,91 грн судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 20 000,00 грн основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» (01033, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 24/1; ідентифікаційний код 24942675) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 672,51 грн, сплачений згідно платіжного доручення №410853545 від 24.06.2020 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 30.11.2020 року.

Суддя Ю.О. Сухович