ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року Справа № 915/889/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Компанія Агроспейс, просп. Богдана Хмельницького, 147, м. Дніпро, 49033 ()

адреса представника позивача: адвокат Перепелиця О. С., пр. Слобожанський, 31 Д, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49083

до відповідача Приватного підприємства Укрінтерпостача, вул. Радянська, 1-А, с. Трикратне, Вознесенський район, Миколаївська обл., 56534 ()

про стягнення коштів в сумі 1 015 959, 12 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Перепелиця О. С., ордер серія АЕ № 1025337 від 09.06.2020;

від відповідача: представник не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Агроспейс з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства Укрінтерпостача (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог вх. № 10989/20 від 07.09.2020) суми заборгованості у розмірі 952 951, 00 грн., пені за порушення виконання грошових зобов`язань за договором у розмірі 63 008, 12 грн., а разом 1 015 959, 12 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 30.07.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.07.2020 року задоволено клопотання позивача ТзОВ Торгова компанія Агроспейс про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.07.2020 року відкладено підготовче засідання по справі на 03.09.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.09.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.10.2020 року. Доручено господарському суду Дніпропетровської області організувати в приміщенні цього суду участь представника ТзОВ Торгова компанія Агроспейс в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.10.2020 року відкладено підготовче засідання по справі на 15.10.2020 року. Доручено господарському суду Дніпропетровської області організувати в приміщенні цього суду участь представника ТзОВ Торгова компанія Агроспейс в режимі відеоконференції в судовому засіданні у справі № 915/889/20.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 915/889/20 та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 12.11.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.11.2020 року відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 20.11.2020 року.

В судовому засіданні 20.11.2020 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

20.11.2020 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача, за допомогою системи «Електронний суд», надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 14779/20).

Клопотання мотивоване тим, що представник відповідача не отримав заяви з новим письмовим доказом, у зв`язку з чим представник не ознайомлена та позбавлена можливості висловити свою думку з приводу нових доказів.

Розглянувши подане клопотання відповідача, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідач явку повноважного представника в жодне підготовче та судове засідання 30.07.2020, 03.09.2020, 06.10.2020, 15.10.2020, 12.11.2020 та 20.11.2020 не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 36, 38, 95, 119, 147, 150).

Додатково відповідача про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено телефонограмами від 09.10.2020 та від 16.11.2020 року (арк. 137, 165).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Судом також враховано, що ухвалами суду відповідач не зобов`язувався судом на вчинення будь-яких процесуальних дій (подання доказів, вчинення процесуальних дій тощо).

Явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.

Крім того, судом враховано, що розгляд справи неодноразово відкладався судом саме за клопотаннями відповідача (від 03.09.2020, 12.11.2020), в яких представник зазначала, що має намір взяти особисту участь в судових засіданнях, проте жодного разу в судові засідання представник відповідача не з`явився, що розцінюється судом як зловживання процесуальними правами та затягування строків розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки:

- відповідач неодноразово звертався до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи, які судом задовольнялись, тобто судом було забезпечено та надано достатньо часу відповідачу для реалізації процесуальних прав;

- будь-яких заяв, клопотань щодо вчинення процесуальних дій по даній справі відповідачем не подано;

- участь представників учасників справи у судовому засіданні не визнавалась судом обов`язковою;

- клопотання не містить обґрунтування неможливості розгляду справи за відсутності представника відповідача, а також необхідності особистої участі представника;

- не отримання представником відповідача заяви з додатками не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача на підставі ч. 1 ст. 42 ГПК України мав право завчасно ознайомитись з матеріалами справи;

- приписами ГПК України не передбачено продовження строку розгляду справи по суті;

- представник відповідача не позбавлений був можливості прийняти участь у судовому засіданні та надати власні пояснення.

Крім того, суд звертає увагу, що 02.04.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, яким статтю 197 ГПК України після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".

На реалізацію зазначених положень наказом Державної судової адміністрації України № 196 від 23.04.2020 року затверджено "Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза приміщенням суду", яким передбачено, що учасники судового процесу беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Таким чином, учасники справи не позбавлені права взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції як у приміщенні суду, так і поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. При цьому суд враховує приписи ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Інші заяви та клопотання відсутні.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 1974 від 12.08.2019 року, укладеного між сторонами, а саме: зобов`язань щодо здійснення в повному обсязі оплати за отриманий товар, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі та нараховано відповідачу штрафні санкції відповідно до умов договору та вимог законодавства. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 549, 550, 610-612, 625, 629, 692 ЦК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

31.07.2020 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшла заява (вх. № 9426/20) про часткове визнання позовних вимог, в якій відповідач зазначає, що визнає зобов`язання та необхідність сплатити кошти в сумі 1 334 100, 12 грн. крім того, відповідач вказує, що станом на 29.07.2020 року сплачено 500 000, 00 грн.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 9427/20 від 31.07.2020) відповідач просить суд:

1. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені;

2. Відстрочити виконання рішення суду на два місяці.

3. Зменшити розмір стягуваних витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заперечень відповідач щодо стягнення суми заборгованості у розмірі 1 344 100, 12 грн. вказує, що через поважні причини, про які неодноразово повідомлялось представнику позивача, ПП «Укрінтерпостача» не може на даний час виконати свій обов`язок зі сплати суми, що залишилась за договором.

Відповідач вказує, що станом на 29.07.2020 року відповідачем сплачено на користь позивача 500 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 258 від 29.07.2020 року.

Щодо стягнення пені відповідач зазначає, що ставлячи вимогу про стягнення такого виду неустойки як пеня, який не передбачений договором, позивач посилається на ч. 3 ст. 549 ЦК України, якою передбачено, що неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. В договорі купівлі-продажу, укладеному між сторонами, не встановлено розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а отже відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі.

Крім того, відповідач, посилаючись на приписи ст. 695, 1057 ЦК України, Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позивами) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19» вважає, що положення Закону підлягають застосуванню до спірних відносин, оскільки якщо виходити з умов договору купівлі-продажу, то він відноситься до договору продажу товару в кредит, тому до нього повинні застосовуватись положення ст. 1057 ЦК України про комерційний кредит. Дані штрафні санкції не повинні нараховуватись та стягуватися з відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на ст. 130 ГПК та ст. 7 Закону України «Про судовий збір» зазначає, що з врахуванням визнання відповідачем позову в частині стягнення несплаченої суми за договором, позивачу належить повернути з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору, а 50 % сплаченого судового збору в рівнозначній сумі належить покласти на відповідача.

Також відповідач у відзиві на позову заяву, посилаючись на ст. 238 та 331 ГПК України, просить відстрочити виконання рішення суду, у зв`язку з обставинами, що ускладнюють виконання відповідачем даного рішення у справі, врахувавши його матеріальний та фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору. Відстрочення виконання рішення сприятиме, як можливості продовження господарської діяльності відповідача та зробить реальною можливість отримання боргу позивачем. Також відповідач просить суд врахувати часткову оплату за товар та визнання позову в частині залишку вартості товару.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 3, 13, 549, 655, 692, 695, 1057 ЦК України, ст. 216, 230 ГК України, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», рішенням Конституційного Суду від 11.07.2013 у праві № 7-рп/2013 та практикою Верховного Суду.

В заявах вх. № 12486/20 від 05.10.2020, вх. № 12972/20 від 15.10.2020 відповідач повідомляв суд, що надав всі наявні в нього докази та заяви по суті.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

12.08.2019 року між ТзОВ «Торгова Компанія «Агроспейс» (продавець) та ПП «Укрінтерпостача» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 1974 від 12.08.2019 року (арк. 7-8).

Відповідно до п. 10.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 17.03.2020 p., але, у будь-якому випадку, до повного виконання сторонами прийнятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 10.11 договору сторони, підписуючи даний договір, підтверджують, що їм зрозумілі положення цього договору, і вони не мають потреби в тлумаченні положень даного договору.

До договору між сторонами складено специфікацію товару (додаток № 1) та акт приймання-передачі від 08.11.2019 року (додаток № 2) (арк. 9, 10).

Договір та додатки підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти та оплатити культиватор Farmer, молем, Kompaktomat К 1000 PS (надалі - «Товар»).

Відповідно до п. 1.2 договору комплектація товару та строк його оплати обговорені в додатку № 1до Договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару покупцю здійснюється продавцем на умовах DDP (за адресою: 56534, вул. Одеська, бул. 1-А, с. Трикратне, Вознесенський р-н, Миколаївська обл.), згідно правил Інкотермс в редакції 2010 року. Строк поставки товару - протягом 7-миробочих днів після 9 % оплати товару, але не раніше 19.03.2020 р.

Відповідно до п. 2.2 договору товар буде переданий покупцю після проведення останнім 9 % оплати за товар на розрахунковий рахунок продавця, у відповідності до п. 3.1, п. 3.2, п. 5.1 та Графіку оплати товару, вказаному в Додатку № 1 до договору, з наданням наступних документів:

- видаткових накладних на товар;

- інструкція з експлуатації;

- сервісна книжка.

У випадку, якщо покупець порушить передбачені Графіком оплати товару (додаток № 1 до договору) строки оплати за товар, продавець, відповідно, переносить строки поставки товару, і до нього в цьому випадку не можуть застосовуватися передбачені цим договором та діючим законодавством України санкції за прострочення поставки товару, і це в будь-якому.

Відповідно до п. 2.3 договору право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент підписання сторонами акту приймання-передачі відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.4 договору зобов`язання продавця по поставці товару покупцеві (а також передачі покупцеві всіх супровідних документів на товар, що вимагаються цим договором та чинним законодавством, включаючи документи, що підтверджують якість товару, а також документи, що вимагаються чинним законодавством для здійснення покупцем реєстрації товару в органах Держтехнагляду) вважаються виконаними в повному обсягу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (момент поставки).

Відповідно до п. 3.1 договору ціна на товар формується виходячи з вартості товару в Євро (в еквіваленті, по курсу, передбаченому цим договором) і встановлюється в українських гривнях, та вказується в Додатку № 1 до договору. При цьому оплата товару здійснюється в національній валюті України у відповідності до нижченаведеної формули за відрахуванням раніше здійснених платежів:

S-Z х А гривень, де:

S - ціна товару на момент оплати (грн.);

Z - узгоджена сторонами ціна товару у валюті, зазначена у п. 3.2 цього договору;

А - міжбанківський курс пролажу Євро, встановлений у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (сайт www.udinform.com), сформований на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті фактичної сплати покупцем коштів за товар (надалі іменується «Міжбанківський курс»).

Відповідно до п. 3.2 договору загальна вартість товару (ціна Договору) становить 1 382 397,80 (один мільйон триста вісімдесят дві тисячі триста дев`яносто сім гривень 80 коп.) гривень, в тому числі ПДВ 20 % у розмірі 230 399,63 (двісті тридцять тисяч триста дев`яносто дев`яті, гривень 63 коп.) гривень, що в еквіваленті за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті укладання цього Договору, становить 49 000,00 (сорок дев`ять тисяч євро 00 ц.) Євро.

Відповідно до п. 3.3 договору розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України згідно з п. 3.1 цього Договору та Додатком № 1 до Договору.

Відповідно до п. 5.1 договору платежі за Товар здійснюються Покупцем на користь Продавця за банківськими реквізитами, вказаними в Договорі, в 2 етапи:

- 1-й етап - перший платіж;

- 2-й етап - оплата ціни договору, яка залишилася.

Платежі здійснюються у відповідності з Графіком оплати Товару, вказаним в Додатку № 1 до цього Договору, з обов`язковим врахуванням вимог розділу 3 цього Договору.

Додатком № 1 до договору сторони погодили наступний графік оплати:

- перший платіж 4 410 євро (сума в гривнях з ПДВ 124 415, 80 грн.) до 15.08.2019;

- оплата суми договору, що залишилась 44 590 євро (сума в гривнях з ПДВ 1 257 982, 00 грн.) до 17.03.2020.

Відповідно до п. 5.4 договору про збільшення розміру загальної вартості Товару Продавець повідомляє Покупця рекомендованим листом за адресою, зазначеною у Договорі, з наданням, у разі необхідності, документів, що підтверджують зміни чи введення додаткових обов`язкових платежів, зборів, податків, мита тощо. При настанні обставин, визначених у п. 5.3 Договору, підписання додаткової угоди про зміну ціни Договору не є обов`язковим, але Сторони мають право укласти додаткову угоду до цього Договору про зміну ціни Договору.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі порушення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором, він сплачує Продавцю штраф у розмірі два відсотка від суми простроченого платежу за кожен випадок порушення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором. Кожним випадком порушення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором, є кожен день прострочення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором, за весь період прострочення. Штрафні санкції, передбачені цим пунктом Договору, не розповсюджуються на строки оплати першого платежу.

Відповідно до п. 6.3 договору перший платіж є попередньою оплатою Покупця за Договором. У разі невиконання Покупцем своїх зобов`язань за даним Договором в тому числі, якщо прострочення оплати складає більше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів), а також у випадку відмови від цього Договору, Продавець розриває Договір в односторонньому порядку і перший платіж залишається в розпорядженні Продавця.

В будь-якому випадку розірвання даного Договору Продавцем в односторонньому порядку за передбачених цим Договором підстав перший платіж не підлягає поверненню Покупцеві та залишається у розпорядженні Продавця.

Відповідно до п. 6.5 договору сплата штрафних санкцій, передбачених цим Договором, не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим Договором.

Судом встановлено, що між сторонами складено та підписано Специфікацію товару (додаток № 1) на поставку товару «Культиватор Farmet, модель Kompaktomat К 1000 PS на суму 1 382 397, 80 грн., що в еквіваленті становить 49 000, 00 Євро (арк. 9).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар згідно специфікації, а саме: «Культиватор Farmet, модель Kompaktomat К 1000 PS, про що між сторонами складено Акт приймання-передачі від 08.11.2019 року (Додаток № 2) (арк. 10).

Акт підписано та скріплено печатками сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем 15.08.2019 року проведено оплату за отриманий товар в сумі 129 897, 56 грн., що підтверджується довідкою АТ «БАНК АЛЬЯНС» (арк. 15).

За міжбанківським курсом продажу євро, встановленим станом на 14.08.2019 року (28,2386 грн./ 1 євро) сума оплати в розмірі 129 897, 56 грн. в еквіваленті становить 4 600, 00 євро.

Позивачем зараховано вищевказані кошти в сумі 4 410 євро в рахунок попередньої оплати, а в розмірі 190 євро в рахунок часткової оплати за товар.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем станом на день подання позовної заяви становила 44 400, 00 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 05.06.2020 року (30,0473 грн./ 1 євро) становило 1 334 100, 12 грн.

25.05.2020 року позивачем направлено на адресу відповідача лист-претензію № 2205/20-1К від 22.05.2020 року, в якому позивач вимагав протягом 3 банківських днів з моменту отримання листа-претензії, з урахуванням п. 3.1 договору, перерахувати суму заборгованості в гривні еквівалентну 44 400, 00 Євро, яка станом на 22.05.2020 складала 1 304 183, 40 грн. (арк. 11). Факт направлення листа-претензії підтверджується поштовою накладною та описом вкладення (12).

Під час розгляду даної справи в суді 29.07.2020 року відповідачем частково проведено оплату в сумі 500 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 258 від 29.07.2020 року, із зазначенням призначення платежу «оплата за Культиватор Farmet, модель Kompaktomat К 1000 PS ІІ/С #2019/0044 зг. видаткової накладної № 31779 від 30.10.2019 р. у сумі 416 666, 67 грн., ПДВ 20% 83 333, 33» (арк. 55).

Отже, з урахуванням положень п. 3.1 договору, за міжбанківським курсом продажу євро, встановленим станом на 28.07.2020 року (32,5272 грн./ 1 євро) сума оплати в розмірі 500 000, 00 грн. в еквіваленті становила 15 371, 75 євро.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 29 028, 25 євро, (44 400, 00 євро - 15 371, 75 євро), що станом на 02.09.2020 року за міжбанківським курсом продажу євро (32,8284/1 євро) в гривневому еквіваленті становить 952 951, 00 грн.

Як вказано вище, у зв`язку з частковою оплатою відповідачем суми заборгованості, позивачем зменшено розмір позовних вимог. Отже, предметом спору в частині стягнення суми основного боргу є вимога про стягнення з відповідача 952 951, 00 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню.

Невиконання відповідачем зобов`язання з оплати за поставлений товар і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В спірному випадку умовами договору сторони передбачили як встановлення ціни договору та її зміну, так і проведення розрахунків за договором в національній валюті України - гривні. Як вбачається з матеріалів справи платежі за договором також здійснювались покупцем в гривні.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий на підставі договору товар становить 952 951, 00 грн. та не заперечується самим відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість, підставність та задоволення позовної вимоги в цій частині позову.

2. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або несвоєчасне виконання обов`язку.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).

При цьому пеня може обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання не лише за кожен день прострочення виконання, а й місяць (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у п. 73 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, розмір погодженої сторонами у мировій угоді штрафної санкції, обрахованої у відсотковому розмірі за кожен місяць прострочення, відповідає поняттю "пеня". Зазначення в мировій угоді неустойки (пені) як штрафу не перетворює її в штраф і не є підставою для відмови у стягненні неустойки (пені) у разі прострочення виконання зобов`язання (сплати коштів). Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 25.07.2018 у справі N 922/4400/17.

Для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі порушення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором, він сплачує Продавцю штраф у розмірі два відсотка від суми простроченого платежу за кожен випадок порушення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором. Кожним випадком порушення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором, є кожен день прострочення Покупцем строків оплати Товару, передбачених Договором, за весь період прострочення. Штрафні санкції, передбачені цим пунктом Договору, не розповсюджуються па строки оплати першого платежу.

Отже, передбачена умовами договору неустойка зазначена як штраф фактично за своєю природою та способом нарахування є пенею. Відтак, позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню. Позивачем також враховано положення ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, яким передбачено граничний розмір пені.

Позивачем нараховано відповідачу 63 008, 12 грн. - пені за період з 21.04.2020 року по 03.09.2020 року.

Перевіривши розрахунок розміру пені за допомогою Бази "Законодавство", судом встановлено, що розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог законодавства та умов договору. Позивачем правильно застосовано облікову ставку НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, вимога про стягнення пені в розмірі 63 008, 12 грн. є обґрунтованою та підставною. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо посилань відповідача на приписи ст. 695, 1057 ЦК України, Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позивами) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19», то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Відповідно до ст. 1057 ЦК України договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом.

До комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054-1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов`язання, і не суперечить суті такого зобов`язання.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Враховуючи вищевказані положення законодавства, суд зазначає, що: 1) укладений між сторонами договір купівлі-продажу не є за своєю правовою природою договором про продаж товару в кредит, не містить відповідних умов про розстрочення платежів, відтак вказані положення закону судом не застосовуються до спірних правовідносин; 2) укладений між сторонами договір купівлі-продажу не є за своєю правовою природою договором комерційного кредиту, оскільки предметом договору комерційного кредиту є грошові кошти або речі, які визначаються родовими ознаками; 3) положення п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо заборони нарахування штрафних санкцій під час карантину поширюється на правовідносини, що виникли за договорами кредиту (позики), відтак не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у даній справі.

3. Щодо відстрочки виконання рішення суду.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 9427/20 від 31.07.2020 року) (арк. 56-60) в обґрунтування клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду на два місяці просив врахувати обставини, що ускладнюють виконання відповідачем даного рішення у справі, його матеріальний та фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, зважаючи на те, що відстрочка виконання рішення сприятиме, як можливос ті продовження господарської діяльності відповідача та зробить реальною можливість отримання боргу позивачем. Відповідач просив суд врахувати часткову оплату придбаного товару та ви знання позову в частині стягнення залишку вартості товару за договором купівлі-продажу, а також врахувати Закон України від 18.06.2020 року № 731-IX (який набрав чинно сті 17.07.2020 р.), щодо процесуальних строків та продовження карантинних заходів.

Позивач в судовому засіданні усно заперечив проти відстрочення виконання рішення суду.

Розглянувши подане клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Поряд з цим, господарським процесуальним законодавством передбачено механізм відстрочення виконання рішення за наявності певних умов.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вказані норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Так, згідно зі ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Тобто, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі Корнілов та інші проти України, заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

На підтвердження обставин, викладених у клопотанні про відстрочення виконання рішення суду, відповідачем подано суду:

- заяву № 72 від 13.07.2020 року, адресовану Олександрівському селищному голові, в якому відповідач зазначив, що через відсутність опадів восени 2019 та на початку зими 2020 частина посівів не зійшла або загинула без вологи та просив вжити заходів щодо відшкодування збитків (арк. 61);

- акти обстеження і списання посівів озимої пшениці ПП «Укрінтерпостача» від 02.11.2019 та від 03.02.2020 про те, що посіви озимого ріпаку на площі 496 га та посіви озимої пшениці на площі 321, 5 га списано, а площі підготовлено під посіви інших культур в 2020 році (арк. 62, 63);

- довідку про збитки та непередбачені витрати ПП «Укрінтерпостача» у зв`язку з надзвичайною ситуацією природного характеру, яка призвела до загибелі посівів від 29.07.2020, відповідно до якої витрати на посіви становлять 4 334 497, 14 грн. та непередбачені витрати по пересівам загиблих посівів становлять 3 707 894, 69 грн. (арк. 64);

- лист Головного управління статистики у Миколаївській області про надання статистичної інформації № 08-18/2075-20 від 02.07.2020, відповідно до якого площі посівні озимих культур під урожай 2020 року становили: пшениці 822, 00 га, ріпаку - 496, 00 га (арк. 65);

- лист Миколаївського обласного центру з гідрометеорології № 15/05-08/434 від 24.06.2020, яким надано відомості про кількість опадів за період з першої декади вересня по третю декаду грудня 2019 року (арк. 66).

З метою реального виконання рішення суду, враховуючи майновий стан відповідача, беручи до уваги інтереси обох сторін, враховуючи те, що відповідачем частково визнано позовні вимоги та частково проведено оплату за отриманий товар, що свідчить про те, що відповідач не ухиляється від виконання свого обов`язку, а також враховуючи, що строк, на який відповідач просить відстрочити виконання рішення суду (2 місяці) не є надмірно тривалим, суд дійшов висновку про задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення та наявність правових підстав для відстрочення виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 20.11.2020 року по справі № 915/889/20 на два місяці.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 9427/20 від 31.07.2020 року) зазначає, що визнає позовні вимоги в частині стягнення несплаченої суми за договором купівлі-продажу в сумі 1 334 100, 00 грн., у зв`язку з чим просить суд повернути позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 10 223, 37 грн.

Судом встановлено, що в заяві про визнання позову відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення основного боргу в сумі 1 334 100, 00 грн.

Суд зазначає, що нормами ГПК, зокрема ст. 130 ГПК України, не передбачено повернення позивачу 50 % судового збору у випадку визнання відповідачем позову в частині позовних вимог. В задоволенні клопотання про повернення з Державного бюджету України 50 % судового збору судом відмовлено.

Судовий збір в розмірі 15 239, 39 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

2. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві позивач також просив суд усі судові витрати покласти на відповідача. Позивачем у позовній заяві (вх. № 7795/20 від 30.06.2020) та у заяві про уточнення розміру позовних вимог (вх. № 10989/20 від 07.09.2020) зазначено, що у зв`язку з розглядом справи позивач поніс витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 21 000, 00 грн. (арк. 2, 113).

12.11.2020 року до господарського суду Миколаївської області від позивача, засобом електронного зв`язку, надійшло клопотання (вх. № ЕП: 14310/20) до якого долучено Акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 12.11.2020 року (арк. 158).

20.11.2020 року до господарського суду Миколаївської області від позивача, засобом електронного зв`язку, надійшло клопотання (вх. № ЕП: 14804/20) до якого долучено докази завчасного наіслання на адресу відповідача акту приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 12.11.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що позивачем в межах строку, встановленого ГПК України, подано суду докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються останнім наступними доказами: договором про надання правничої (правової) допомоги № 4/08-18 від 20.08.2018 року, укладеним між Адвокатським бюро «ТОЛОКОНОВА КИРИЛА» (Бюро) та ТзОВ «Торгова Компанія «Агроспейс» (клієнт) (арк. 20); додатковою угодою № 5 від 09.06.2020 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 4/08-18 від 20.08.2018 року (арк. 21); платіжним дорученням № 5259 від 12.06.2020 року на суму 21 000, 00 грн. (арк. 5); ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1025337 від 09.06.2020 року (арк. 22); свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП № 4055 від 19.12.2018 року (арк. 23); Актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 12.11.2020 року на суму 21 000, 00 грн. (арк. 158).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 20.08.2018 року між Адвокатським бюро «ТОЛОКОНОВА КИРИЛА» (Бюро) та ТзОВ «Торгова Компанія «Агроспейс» (клієнт) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 4/08-18 (арк. 20).

Відповідно до п. 1.1 договору бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

- складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру;

- складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства);

- представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань;

- будь-яких інших питань правового характеру.

Відповідно до п. 3.1 договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка с невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін.

До договору між Адвокатським бюро «ТОЛОКОНОВА КИРИЛА» (Бюро) та ТзОВ «Торгова Компанія «Агроспейс» (клієнт) укладено додаткову угоду № 5 від 09.06.2020 року (арк. 21).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 5 дана Додаткова угода визначає порядок оплати правничої (правової) допомоги Бюро у спорі про стягнення з Приватне підприємство «Укрінтерпостача» (30526451) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Агроспейс» заборгованості по оплаті товару за договором купівлі-продажу № 1974 від 12 серпня 2019 року.

Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 5 порядок приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги:

6.1. Правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

6.2. Бюро надає Клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, додаткові витрати, які були понесені Бюро понад узгоджену суму (якщо такі мали місце). Клієнт зобов`язаний на протязі п`яти днів з моменту отримання акту приймання-передачі наданої правової допомоги підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правової допомоги та підписання акту.

На підтвердження факту надання послуг правничої допомоги до матеріалів справи подано підписаний між Адвокатським бюро «ТОЛОКОНОВА КИРИЛА» та клієнтом ТзОВ «Торгова Компанія «Агроспейс» Акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 12.11.2020 року (арк. 158).

Відповідно до п. 1 Акту бюро на виконання умов договору про надання правничої (правової) допомоги №4/08-18 від 20.08.2018 р. надано Клієнту наступні послуги:

1.1. Ознайомлення з наданими Клієнтом документами з метою звернення з позовною заявою до Приватного підприємства «Укрінтерпостача» (30526451) про стягнення заборгованості по оплаті товару за договором купівлі-продажу № 1974 від 12 серпня 2019 року;

1.2. Вивчено законодавство та судова практика з аналогічних справ;

1.3. Надано Клієнту юридичну консультацію щодо перспектив судової справи;

1.4. Складено позовну заяву з урахуванням обставин справи та наданих Клієнтом документів та доказів, в т.ч. розрахунок суми штрафних санкцій;

1.5. Підготовлено додатки до позовної заяви у необхідній кількості примірників;

1.6. Підготовка необхідних процесуальних документів, заяв, клопотань тощо, особиста участь Адвоката у судових засіданнях.

Відповідно до п. 2 Акту за правову допомогу, передбачену даним Договором, Замовником сплачено Бюро винагороду (гонорар) в розмірі 21 000,00 гривень, претензії по виконанню договору у сторін відсутні.

Акт підписано та скріплено печатками сторін.

31.07.2020 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача ПП «Укрінтерпостача» надійшло клопотання (вх. № 9428/20 від 31.07.2020) про зменшення судових витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заперечень відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 9427/20 від 31.07.2020) та клопотанні про зменшення (вх. № 9428/20 від 31.07.2020) зазначено наступне.

Відповідач вважає розмір витрат на правничу допомогу завищеним та таким, що не відповідає обсягу наданих послуг, часу приділеному адвока том на складання позовної заяви та підготовку її матеріалів.

Позовна заява, яка датована 09.06.2020 містить в своєму додатку посилання на документи, датовані після дати 09.06.2020, зокрема дові дка AT «Банк Альянс» від 11.06.2020 та платіжне доручення № 5259 від 12.06.2020р. В даному платіжному дорученні зазначено, що кошти сплачуються позивачем за ним відпо відно до Додаткової угоди Датованої 06.06.2020, в той час як в позовній заяві зазна чено, що долучається Додаткова угода від 09.06.2020.

Крім того, відповідач вважає, що вказана справа не є складною, оскільки стосується стягнення одного платежу, прямо передбаченого договором купівлі-продажу. Для вироблення позиції у справі з захисту прав клієнта адвокату не потрібно було значного часу, в тому числі для вивчення судової практики та позиції Верховного Суду в аналогічних справах. Так само не потрібно було значного обсягу часу для формування доказової бази, оскільки такими доказами є сам договір з додатками до нього та інформація з банку про наявність платежів. В розрахунку пені не зазначено, що складав адвокат, тому відсутні на даний час докази того, що вартість цієї послуги повинна бути включена до вартості правничої допомоги, яку позивач просить стягнути з відповіда ча. Так само не зазначається в документах позивача, що до суми 21 000 грн. входить вар тість послуги зі складання та направлення листа-претензії.

Відповідач зазначає, що порівнюючи вартість аналогічних послуг інших адвокатських компаній та бюро, вартість адвокатських послуг у даній справі є завищеною.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи те, що відповідач не відмов лявся виконувати свої зобов`язань, а просив відстрочити їх виконання до зібрання врожаю 2020 та його продажу, та зараз визнає позовні вимоги і за можливості сплатить ці кошти в найближчий місяць, з ураху ванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин спра ви, такий розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним з обсягом наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги, а відтак, є значно завищеним. Розмір витрат на пра вничу допомогу в даній справі відповідач вважає, підлягає зменшенню до 3000 грн.

Відповідно до п. 4 ст. 1, ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5-8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова палати КЦС ВС від 03.05.2018 року по справі № 372/1010/16-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 756/2114/17).

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інші проти України (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18 та від 13.10.2020 у справі № 922/3706/16).

Заперечуючи щодо суми правової допомоги, відповідач посилається на те, що час, приділений адвокатом на складання позовної заяви та підготовку її матеріалів, не відповідає обсягу наданих послуг.

Суд зазначає, що положеннями ГПК України не передбачено обов`язок адвоката подавати докази на обґрунтування часу, витраченого на вчинення відповідних дій. Отже, вказані доводи відповідача судом визнано безпідставними.

Щодо посилань відповідача на витяги з прайсів на послуги адвоката в Києві Гродовської О. П. та Адвокатської компанії "Lex" з мережі "Фейсбук", то суд зазначає наступне.

В силу ч. 2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2 ст. 96 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Враховуючи, що відповідачем подано незасвідчені копії витягів прайсів з мережі інтернет, які в силу приписів ст. 74 ГПК України не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, а будь-яких інших доказів на підтвердження неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем суду не подано, в задоволенні клопотання відповідача про зменшення судових витрат на правову допомогу судом відмовлено.

З огляду на вищезазначене, суд вбачає обґрунтованими та підтвердженими понесені позивачем ТзОВ «Торгова Компанія «Агроспейс» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000, 00 грн. В зв`язку задоволенням позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000, 00 грн. відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Приватного підприємства Укрінтерпостача, вул. Радянська, 1-А, с. Трикратне, Вознесенський район, Миколаївська обл., 56534 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Компанія Агроспейс, просп. Богдана Хмельницького, 147, м. Дніпро, 49033 ():

- 952 951, 00 грн. (дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одна грн. 00 коп.) заборгованості;

- 63 008, 12 грн. (шістдесят три тисячі вісім грн. 12 коп.) пені за порушення виконання грошових зобов`язань за договором;

- 15 239, 39 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять дев`ять грн. 39 коп.) - витрат по сплаті судового збору;

- 21 000, 00 грн. (двадцять одна тисяча грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. Відстрочити виконання рішення суду на два місяці.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.12.2020 року.

Суддя Е.М. Олейняш