номер провадження справи 9/153/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 Справа № 908/2271/20

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕК КНОУ УКРАЇНА (61060, м.Харків, вул. Олімпійська, буд. 10-Б, офіс 3-8)

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

про стягнення 246008,62 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через підсистему ЄСІТС Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕК КНОУ УКРАЇНА про стягнення з відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція суми 246008, 62 грн., яка складається з: суми 237148,80 грн. основного боргу за договором поставки товару № 454 (1) 19УК від 20.09.2019 /53-121-01-19-08618 від 08.10.2019, суми 6019,15 грн. 3% річних та суми 2840, 67 грн. інфляційних витрат.

Ухвалою суду від 16.09.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2271/19 (номер провадження 9/153/20), вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

16.11.2020 за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані наступним. Відповідно до умов Договору 454 (1) 19УК від 20.09.2019 /53-121-01-19-08618 від 08.10.2019, Постачальником за видатковою накладною №56 від 28 жовтня 2019 здійснено поставку товару, який було отримано представником покупця 30.10.2019 за вказаною видатковою накладною та актом приймання-передачі № 37-прд від 28.10.2019 без зауважень та заперечень. Відповідно до умов п. 3.2 договору кінцевим строком оплати покупцем товару є 13.12.2019, однак в порушення умов договору станом на 13.12.2019 оплата товару здійснена не була. Платіжним дорученням № 1271 від 20.01.2020 покупцем здійснена часткова оплата товару в розмірі 300 000,00 грн. Станом на момент подання позову заборгованість за договором складає 237148,80 грн., про що Постачальником направлено відповідний акт звірки взаєморозрахунків, який відповідач підписав та фактично визнав наявність заборгованості за поставлений товар. У відповіді на направлену позивачем претензію відповідач визнав існуючу заборгованість, проте вимоги щодо оплати товару не виконав. У зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано суму 6 019,15 грн. 3% річних та суму 2840,67 грн. інфляційних втрат, розрахунки яких додано до позовної заяви. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. 193, 265 ГК України та умовами договору поставки. Також позивач просив стягнути судові витрати, які згідно з наданим попереднім (орієнтовним) розрахунок складаються з суми 3690,13 грн. судового збору та суми витрат на професійну правничу допомогу у тому числі: понесені витрати - 12600,00 грн; очікувані витрати - 16000,00 грн.

15.10.2020 від відповідача до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. Відповідач, зокрема, зазначив, що визначений Договором товар, був поставлений позивачем на умовах передбачених пунктом 4.1 Договору (DDP м. Енергодар. Вантажоодержувач: ЗВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», м.Енергодар вул. Промислова, 133, (склад № 4), Запорізька область) та оприбуткований Вантажоодержувачем 30.10.2019 згідно з прибутковим ордером № 1 /10/1978 відповідно до видаткової накладної № 56 від 28.10.2019 на суму 537 148,80 грн. (в тому числі ПДВ 89524,80 грн.). Позивачем по здійсненій поставці товару 06.11.2019 була оформлена податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому Податковим кодексом України порядку та направлена ВП ЗАЕС відповідно до пункту 4.5 Договору. Відповідачем була проведена часткова оплата поставленого Позивачем у рамках Договору товару відповідно до платіжного доручення №1271 на суму 300 000,00 грн. Відповідачем була отримана претензія Позивача № 570 від 17.07.2020 стосовно сплати заборгованості у розмірі 237 148,80 грн., яка виникла у зв`язку із поставкою товару за Договором. Листом № 28-23/17046 від 10.08.2020 позивачу була надана відповідь на претензію № 570 від 17.07.2020, якою було повідомлено наступне. ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснює свою діяльність в умовах виконання спеціальних обов`язків (ПСО), покладених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії». ДП «НАЕК «Енергоатом» реалізує вироблену електричну енергію виключно в межах цього нормативно-правового акту та відповідно до умов укладеного з держаним підприємством «Гарантований покупець» договору. Із січня 2020 року у ДП «Гарантований покупець» з`явились фінансові проблеми, що призвели до порушення термінів оплати за електроенергію ДП «НАЕК «Енергоатом» відповідно до укладеного договору, а згодом - і до накопичення боргу. Така заборгованість з оплати електричної енергії та надання відповідних послуг вкрай негативно вплинула на фінансовий стан ДП «НАЕК «Енергоатом», для якого продаж електроенергії за ПСО - основне джерело надходження коштів. Заборгованість ВП «Запорізька АЕС» перед ТОВ «ТЕК КНОУ УКРАЇНА» за договором № 454(1)19УК від 20.09.2019 у сумі 237 148,80 грн. за діючою у ДП «НАЕК «Енергоатом» процедурою заявлена до оплати. За фактом розподілу ДП «НАЕК «Енергоатом» грошових коштів зазначена кредиторська заборгованість перед ТОВ «ТЕК КНОУ УКРАЇНА» буде невідкладно оплачена. Також відповідач у відзиві на позов зазначив, що позивачем невірно розраховано суму інфляційних втрат внаслідок застосування неправильного сукупного індексу інфляції за період з 20.01.2020 по 31.08.2020. Фактично сукупний індекс інфляції за вказаний період складає 1,01. У зв`язку із викладеним, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Крім того, відповідачем викладено заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових згідно з наданим попереднім (орієнтовним) розрахунком, до якого включено витрати на професійну правничу допомогу, у тому числі: понесені витрати - 12600,00 грн; очікувані витрати - 16000,00 грн. Відповідач вважає, що розмір зазначених витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Так, суть спору, характер спірних правовідносин, кількість учасників та обсяг доказів спору не дозволяють визначити таку справу як складну. Обсяг витраченого часу, зазначений у специфікації надання правової допомоги не відповідає фактичним обсягам документів які мають бути дослідженні та підготовлені під час подання позовної заяви. В частині витрат, що позивач очікує понести (16 000,00 грн.), взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування такої суми витрат, їх документальне підтвердження та розрахунки. Справа, що розглядається стосується лише позивача та відповідача не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін.

Позивач у відповіді на відзив, яка надійшла до суду 22.10.2020 через систему «Електронний суд» зазначив, що відповідач фактично визнає існуючу заборгованість, проте посилаючись на внутрішні процедури повідомляє про неможливість здійснення оплати та вказує, що заборгованість буде оплачена. Обставини, викладені у відповіді на претензію, які наведено відповідачем у відзиві, свідчать про те, що рішення щодо оплати існуючої кредиторської заборгованості перед позивачем фактично приймає лише відповідач; неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором свідомі дії відповідача, направлені на неоплату заборгованості стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Згідно наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат за період з 20.01.2020 по 31.08.2020 позивачем застосовано округлення значення сукупного індексу інфляції, що складає 1,012, та є вірним. У відповіді на відзив позивач у зв`язку із запереченнями відповідача навів мотиви щодо обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу та вказав, що твердження відповідача про складний фінансовий стан не відповідають дійсності, саме дії відповідача призвели до судової стадії вирішення спору та відповідних судових витрат.

Також разом з відповіддю на відзив 22.10.2020 від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат з додатками, наданими на обґрунтування їх розміру, згідно з яким позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з судовим розглядом справи № 908/2271/20, у розмірі 23800,00 грн.

03.11.2020 від відповідача до суду засобами поштового зв`язку надійшло заперечення в порядку ст. 167 ГПК України, в якому останній зокрема зазначив, що можливість відповідача здійснювати розрахунки за отримані товари, роботи та послуги закріпленою на законодавчому рівні процедурою, поставлена у пряму залежність від повноти та своєчасності розрахунків ДП «Гарантований покупець». Негативна ситуація, що утворилась на ринку електроенергії, в тому числі питання накопичення заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» викликала широкий суспільний резонанс та необхідність прийняття низки нормативних актів, зокрема Закону України «Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилась на оптовому ринку електричної енергії» № 719-ІХ від 17.06.2020, Україну Президента України «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики» № 406/2020 від 22.09.2020. Позивачем внаслідок застосування невірного значення сукупного індексу інфляції заявлений період у значенні 1,012, замість 1,010 отримана більша сума інфляційних втрат. Відповідач зазначив, що фактична інформація про реальний фінансовий стан діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом» містяться у фінансовій звітності компанії: Баланс (Звіт про фінансовий стан) форма № 1 та Звіт про фінансові результатами (Звіт про сукупний дохід)) за І півріччя 2020, станом на 30.06.2020. На обґрунтування розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивач посилається на рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару, затверджені Радою адвокатів Харківської області, які мають рекомендаційний характер та не враховують фактичну складність справи, що розглядається судом як малозначна у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК КНОУ УКРАЇНА» (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки товару №454(1)19УК/53-121-01-19-08618 від 20.09.2019 (дата підписання договору відповідачем 08.10.2019) (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар, найменування, характеристики, кількість та ціна якого зазначається відповідно до специфікації, наведеної у п. 1.1 Договору.

Строк поставки товару: вересень жовтень 2019 року (п.1.2).

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна договору 447624,00 грн., крім того ПДВ 20% - 89524,80 грн. Загальна ціна договору складає 537148,80 грн.

Поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010, на умовах: DDР м. Енергодар. Вантажоодержувач: ЗВВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енерргоатом», м. Енергодар, вул. Промислова, 133, (склад № 4), Запорізька область. (п. 4.1).

В пункті 3.2 укладеного сторонами Договору визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 11.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладення.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу (ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом») на загальну суму 537148,80 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 56 від 28.10.2019. Видаткова накладна містить підпис представника Покупця, скріплений печаткою ВП «Запорізька АЕС».

Також сторонами підписано Акт приймання-передачі № 37-прд від 28.10.2019 про приймання-передачу обумовленого договором товару (обладнання) разом з комплектуючими та супровідними документами.

Згідно з банківською випискою, 20.01.2020 ВП «ЗАЕС» було частково оплачено отриманий товар (обладнання) за Договором, шляхом перерахування на рахунок ТОВ «ТЕК КНОУ УКРАЇНА» суми 300 000,00 грн.

Сторонами підписано двосторонній Акт звірки взаємних розрахунків за Договором поставки товару № 454(1)19УК від 20.09.2019 /53-121-01-19-08618 від 08.10.2019, згідно з яким узгоджено, що станом на 30.06.2020 заборгованість відповідача перед ТОВ «ТЕК КНОУ УКРАЇНА» складає 237148,80 грн.

Позивачем на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» було направлено Претензію за вих. №621 від 07.08.2020 на суму 237148,80 грн., в якій позивач вимагав здійснити оплату вказаної простроченої заборгованості, а також попереджав, що у разі несплати заборгованості буде здійснено нарахування процентів річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, а також стягнення судових витрат, в тому числі за послуги адвоката, у випадку звернення за вирішенням спору до суду. Вказана претензія згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення була вручена адресату 10.08.2020.

У відповіді на претензію за вих. № 28-23/17046 від 10.08.2020 відповідачем було зазначено, що заборгованість перед ТОВ «ТЕК КНОУ Україна» в сумі 237148,80 грн. буде невідкладно сплачена за фактом розподілу ДП «НАЕК «Енергоатом» необхідних грошових коштів.

У зв`язку із тим, що відповідач оплату вказаної заборгованості не здійснив, позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі, та просить стягнути з відповідача суму 237148,80 грн. основного боргу, а також суму 6019,15 грн. 3% річних та суму 2840,67 грн. інфляційних втрат.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.ДовиконаннягосподарськихдоговорівзастосовуютьсявідповідніположенняЦивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковою накладною № 56 від 28.10.2019 на загальну суму 537148,80 грн., в т.ч. ПДВ, не заперечив.

Порядок здійснення оплати за товар сторонами узгоджено в розділі 3 договору, а саме в п. 3.2, яким передбачено, що розрахунок за поставлений товар, здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстрочкою 45 календарних днів з моменту поставки.

Граничний термін виконання Покупцем зобов`язання з оплати товару, отриманого за вищевказаною видатковою накладною настав 11.12.2019. Відповідач 20.01.2020 здійснив часткову оплату на суму 300 000,00 грн., внаслідок чого заборгованість за отриманий товар складає 237148,80 грн.

Наявність заборгованості за Договором поставки в розмірі 237148,80 грн. підтверджується матеріалами справи, факт наявності вказаної заборгованості відповідачем не заперечується.

Відповідач позовні вимоги в частині суми основного боргу не спростував, доказів здійснення оплати заявленої до стягнення суми заборгованості суду не надав.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не є підставою для звільнення його від виконання зобов`язання з оплати отриманого товару у встановлений договором строк.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 237148,80 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: суму 6019,15 грн. 3% річних за загальний період з 14.12.2019 по 31.08.2020 включно, нарахованих на суму 537148,80 грн. з урахуванням здійсненої часткової оплати, а також суми 2840,67 грн. втрат від інфляції за період 20.01.2020 31.08.2020, нарахованих на суму 237148,80 грн.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Відповідно до п.п. 1.9, 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на визначений індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до рекомендацій, викладених в зазначеному листі Верховного Суду України, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

У разі якщо розрахунки позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру нарахувань (п. 1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14).

Як слідує із розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, нарахування втрат від інфляції здійснено на суму заборгованості 237148,80 грн. за період лютий 2020 серпень 2020, що також слідує з тексту відповіді на відзив.

Здійснивши перевірку розрахунку за допомогою юридичної інформаційно-пошукової програми Законодавство, суд встановив, що сума втрат від інфляції на суму боргу 237148,80 грн. за заявлений позивачем період становить 2360,69 грн., тому в цій частині позовні вимоги задовольняються судом частково в розмірі 2360,69 грн. В іншій частині вимог про стягнення суми втрат від інфляції судом відмовляється.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в розмірі 6019,15 грн., нарахованих на прострочену суму боргу (з урахуванням здійсненої відповідачем 20.01.2020 суми 300 000,00 грн. часткової оплати) за загальний період з 14.12.2019 по 31.08.2020 включно, суд встановив, що він здійснений неправильно внаслідок допущених позивачем арифметичних помилок. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в розмірі 6004,88 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ст. 123 ГПК України до складу судових витрат, крім судового збору, входять витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України).

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2, ст. 16 ГПК України відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із основних засад (принципів) господарського судочинства. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У доданому до позовної заяви попередньому (орієнтовному) розрахунку, вказано про судові витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікував понести у зв`язку із розглядом справи, в загальному розмірі 28600 грн. 22.10.2020 до суду надійшло клопотання позивача про розподіл судових, згідно з яким позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з судовим розглядом справи № 908/2271/20, у розмірі 23800,00 грн.

До позовної заяви та клопотання про розподіл судових витрат додано: копії договору № 197 про надання правової допомоги від 20.08.2020, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Центр захисту права» та ТОВ «ТЕК КНОУ Україна» та додаткових угод до цього договору від 26.08.2020 та від 19.10.2020; копії платіжних доручень № 1228 від 02.09.2020 та № 1352 від 22.10.2020 про перерахування позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання 12600,00 грн. та 11200,00 грн. відповідно, копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та довіреності від 20.08.2020, виданої позивачем адвокату Грінцову О.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 197 від 20.08.2020.

У Додаткових угодах від 26.08.2020 та від 19.10.2020 до вищевказаного договору містяться Специфікації надання правової допомоги та витраченого часу, згідно з якими вказано перелік наданих послу, визначено їх загальну вартість, в тому числі:

- за додатковою угодою від 26.08.2020: складання та подання до суду позовної заяви (з аналізом характеру спірних правовідносин, доказів та визначення обґрунтованого розрахунку) в загальному розмірі 12600,00 грн. (1400,00 грн. (вартість 1 години)х 9 (кількість годин));

- за додатковою угодою від 19.10.2020: підготовка та подання до суду клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження 1400,00 грн. (1 година), вивчення відзиву на позов 1400,00 грн. (1 година), підготовка та подання до суду відповіді на відзив 7000,00 грн. (5 годин), підготовка та подання до суду заяви про розподіл судових витрат з 1400,00 грн. (1 година), всього за специфікацією 11200,00 грн.

Відповідач у відзиві та запереченні на відповідь на відзив зазначив, що розмір зазначених витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також посилався на свій складний фінансовий стан та просив суд врахувати заперечення щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу під час вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17, де зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі критерії на практиці застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У справі East/West Alliance Limsted проти України, заява № 19336/04 (п. 269) Суд зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити суму в якості гонорару та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд дійшов до висновку, що визначений у договорі розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги (виконання робіт) детальний опис (перелік), яких наведено у Специфікаціях, що містяться у додаткових угодах до договору про надання правової допомоги є неспівмірним із складністю даної справи, обсягом наданих послуг та часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг).

Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Справа розглядалась судом у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, дана справа є незначної складності; аналогічні справи вже розглядались в господарських судах України, в т.ч. в Господарському суді Запорізької області.

За таких обставин, заявлена позивачем сума витрат на послуги адвоката в загальному розмірі 23800,00 грн. не відповідає критеріям розумності та принципу пропорційності, визначеному в п. 6 ч. 3 ст. 2, ст. 15 ГПК України, та є завищеною. У зв`язку з цим, з огляду на обсяг виконаних робіт (наданих послуг) та необхідний для цього час з урахуванням складності та обставин справи, ціну позову; враховуючи майновий стан боржника, а також часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та стягнути з відповідача на користь позивача суму 9520,00 грн. таких витрат (40% від заявленої до стягнення).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕК КНОУ УКРАЇНА, (61060, м.Харків, вул.Олімпійська, буд. 10-Б, офіс 3-8) суму 237148 (двісті тридцять сім тисяч сто сорок вісім) грн. 80 коп. основного боргу, суму 2360 (дві тисячі триста шістдесят) грн. 69 коп. втрат від інфляції суму 6004 (шість тисяч чотири) грн. 88 коп. 3% річних, суму 3682 (три тисячі шістсот вісімдесят дві) грн.72 коп. витрат зі сплати судового збору, суму 9520 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 26.11.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва