ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р.

м. Київ

Справа № 911/2476/20

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Адвокатського Бюро "Мамаєва Дмитра Юрійовича" (02055, м. Київ, Дарницький р-н, просп. Григоренка, буд. 15, оф. 218, )

до Управління житлово-комунального господарства "Біличі" (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 11-А, )

про стягнення коштів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 25.08.2020 Адвокатського Бюро "Мамаєва Дмитра Юрійовича" до Управління житлово-комунального господарства "Біличі" про стягнення 127109,08 грн боргу, 19144,65 грн втрат від інфляції та 10154,80 грн 3% річних

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2020 вказану позовну заяву залишено без руху.

23.09.2020 через канцелярію позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020, відповідна справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою від 01.10.2020 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 23.10.2020; відповідачу заперечень до 30.10.2020.

12.10.2020 через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшло заява вх. №299/20 від 12.10.2020 про вступ у справу як представника, до якої додано відзив на позовну заяву.

Позов обґрунтований наступним:

- між Приватним підприємством «Велідіт» (первісний кредитор) та Управлінням житлово-комунального господарства "Біличі" (відповідач) укладено Договір №17/07/17-01 від 17.07.2017 про надання юридичних послуг;

- між Приватним підприємством «Велідіт» та Адвокатським Бюро "Мамаєва Дмитра Юрійовича" (позивач) укладено Договір №20/04/20-01 від 20.04.2020 про відступлення права вимоги за яким всі права та обов`язки кредитора та боржника перейшли від первісного кредитора до позивача, зокрема, стягнення заборгованості у розмірі 127109,08 грн;

- відповідач свого обов`язку зі сплати заборгованості не здійснив чим порушив умови Договору №17/07/17-01 від 17.07.2017 та як наслідок умови Договору №20/04/20-01 від 20.04.2020 про відступлення права вимоги;

- у зв`язку з не оплатою відповідачем боргу (127109,08 грн, позивачем нараховано відповідачу втрати від інфляції та 3% річних;

Проти позову відповідач, зокрема, зазначає, що безпідставними є нарахування штрафних санкцій з квітня по серпень, у зв`язку з тим, що Договір відступлення права вимоги укладено 20.04.2020, проте повідомлено відповідача лише у серпні 2020 року.

Разом з тим, відповідач зазначає, що у повідомленні про відступлення права вимоги та у вимозі про сплату заборгованості від 04.08.2020 позивачем неправильно зазначено розрахунковий рахунок, у зв`язку з чим, відповідач не мав можливості у досудовому порядку виконати умови позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством «Велідіт» (первісний кредитор, виконавець) та Управлінням житлово-комунального господарства "Біличі" (відповідач, замовник) укладено Договір №17/07/17-01 від 17.07.2017 про надання юридичних послуг (далі Договір), за яким виконавець зобов`язується надати, а замовник приймати та оплачувати послуги по стягненню заборгованості з фізичних та/або юридичних осіб, за надані житлово-комунальні послуги в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1., 5.2. Договору замовник зобов`язується до сьомого числа місяця, наступного за звітнім надавати виконавцю інформацію про стан та обсяг погашення боржниками заборгованості. Виконавець, на підставі наданої інформації зобов`язується протягом двох днів з моменту їх отримання надавати замовнику Акт прийому-передачі послуг, який є невід`ємною частиною цього Договору, із зазначенням виду, обсягу та вартості послуг, які були надані замовнику.

Вартість послуг, пов`язаних з стягненням дебіторської заборгованості населення та юридичних осіб перед замовником, становить без урахування ПДВ 8% від суми, що надійде на рахунки, відкриті замовником в установах банку, ПДВ додається до суми (п. 6.1.) Договору.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між Приватним підприємством «Велідіт» та Адвокатським Бюро "Мамаєва Дмитра Юрійовича" (позивач, новий кредитор) укладено Договір №20/04/20-01 від 20.04.2020 про право вимоги до Управлінням житлово-комунального господарства "Біличі" по Договору про надання юридичних послуг (далі Договір відступлення), за яким, сторони домовились про передачу боргу за надані юридичні послуги згідно Договору №17/07/17-01 від 17.07.2017 та відповідно до підписаних актів.

Зокрема, відповідно до Договору відступлення загальна сума заборгованості, яка передається за цим Договором, складає 127109,08 грн та підтверджується Актами приймання-передачі послуг Боржником та первісним кредитором. Боржник проводить всі розрахунки за надані послуги з новим кредитором, після отримання уповноваженим представником повідомлення про уступку права вимоги (розділ 1 Договору відступлення).

Відтак на підставі Договору відступлення та з підстав не оплати відповідачем боргу з моменту укладення вказаного Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача як суму основного боргу так і втрати від інфляції та 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Правовідносини, що виникають з Договору надання послуг та Договору відступлення права вимоги, регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У відповідності до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У відповідності до ч. 2 ст. 518 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Актів прийому-передачі послуг до Договору №17/07/17-01 від 17.07.2017 про надання юридичних послуг, а саме: Акт прийому-передачі послуг від 13.11.2017 на суму 39552,98 грн; Акт прийому-передачі послуг від 13.12.2017 на суму 46900,70 грн; Акт прийому-передачі послуг від 15.10.2018 на суму 32744,80 грн; Акт прийому-передачі послуг від 19.10.2017 на суму 23565,48 грн; Акт прийому-передачі послуг від 15.10.2017 на суму 24346,53 грн ПП «Велідіт» належним чином виконувало свої зобов`язання щодо надання юридичних послуг.

Вказані Акти приймання-передачі підписані уповноваженими представниками сторін (ПП «Велідіт» та відповідачем) та скріплені їх печатками.

Про належне виконання умов Договору ПП «Велідіт» свідчить також відсутність скарг та заперечень відповідача як щодо підписаних Актів прийому-передачі, так і послуг в цілому.

Відтак, судом пораховано та встановлено, що відповідно до Актів прийому-передачі послуг ПП «Велідіт» відповідно до умов Договору надано відповідачу юридичних послуг на загальну суму у розмірі 167110,49 грн.

Водночас, відповідно до банківських виписок з АТ КБ «Приватбанк» від 30.07.2020 (наявні в матеріалах справи) вбачається, що відповідачем 25.09.2017 та 15.11.2017 будо сплачено на рахунок ПП «Велідіт» 24346,53 грн та 23565,48 грн з посиланням на Договір №17/07/17-01 від 17.07.2017.

Відтак, з поданих до суду доказів вбачається, що заборгованість відповідача перед ПП «Велідіт» на момент укладення позивачем та ПП «Велідіт» Договору про відступлення права вимоги становила 119198,48 грн (167110,49 - 24346,53 - 23565,48).

При цьому, з умов Договору відступлення прослідковується, що даним Договором сторони (ПП «Велідіт» та позивач) погодили розмір передачі заборгованості у сумі 127109,08 грн, водночас, позивачем до матеріалів справи не додано інших доказів (крім Актів прийому-передачі) на підтвердження вказаної заборгованості позивача перед ПП «Велідіт» та на підставі яких, передається право вимоги новому кредитору.

Отже, в суду наявні підстави стверджувати, що у зв`язку з частковими оплатами відповідачем боргу за Договором №17/07/17-01 від 17.07.2017 у останнього відповідно до положень Договору про відступлення права вимоги наявний борг перед позивачем у розмірі 119198,48 грн.

В той же час, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості та не спростовано доводів позивача про не оплату відповідачем боргу позивачу, який виник в результаті укладення позивачем та ПП «Велідіт» Договору відступлення права вимоги.

Відтак, суд доходить висновків про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача боргу, проте лише у розмірі 119198,48 грн, який підтверджений належними та допустимими доказами, поданими до справи.

Щодо нарахування втрат від інфляції та 3% річних.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, позивач нараховує відповідачу втрати від інфляції та 3% річних за період з 01.11.2017 по 01.06.2020.

Між тим, відповідно до Розділу 1 Договору про відступлення боржник проводить всі розрахунки за надані послуги з новим кредитором, після отримання уповноваженим представником повідомлення про уступку права вимоги.

Крім того, як вже наводилось судом вище, згідно ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відтак, сторонами Договору про відступлення права вимоги (позивачем та ПП «Велідіт») визначено момент настання обов`язку зі сплати боргу за вказаним Договором, який пов`язаний з отриманням повідомлення про уступку права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлено на адресу відповідача Повідомлення №04/08/20-01 від 04.08.2020 про уступку права вимоги та Вимогу про сплату заборгованості №04/08/20-02 від 04.08.2020 лише 05.08.2020 (вбачається з копій фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта»). Водночас вказані листи відповідно до даних сайту ПАТ «Укрпошта» відповідач отримав 18.08.2020.

Зокрема, відповідно до тексту Вимоги №04/08/20-02 від 04.08.2020 позивачем зазначено, що відповідачу необхідно погасити заборгованість у розмірі 127109,08 грн протягом 2 днів з моменту отримання вказаної вимоги.

Отже, з наведеного вбачається, що право позивача на нарахування втрат від інфляції та 3% річних За Договором відступлення права вимоги виникло у позивача з 21.08.2020 (після 2-х днів з моменту отримання Вимоги).

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що згідно Договору відступлення до нового кредитора перейшли лише права щодо стягнення основної суми боргу, а не всі права первісного кредитора, що виникли в останнього з Договору №17/07/17-01 від 17.07.2017, а відтак право нарахування 3% річних та втрат від інфляції в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України у нового кредитора виникло з моменту повідомлення останнім боржника про своє право з урахуванням строку визначеного у Вимозі направленій боржнику.

Відтак, відповідач, відповідно до положень Договору про відступлення права вимоги та норм діючого законодавства є таким, що не прострочив виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем, а відтак нараховані останнім втрати від інфляції та 3% річних є безпідставними та стягненню не підлягають.

На підставі викладеного суд доходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Управління житлово-комунального господарства "Біличі" 119198,48 грн боргу за Договором відступлення права вимоги, водночас, в решті позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з підстав часткового задоволення позовних вимог витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства "Біличі" (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 11-А, ) на користь Адвокатського Бюро "Мамаєва Дмитра Юрійовича" (02055, м. Київ, Дарницький р-н, просп. Григоренка, буд. 15, оф. 218, ) 119198,48 грн боргу та 1783,05 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз