ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Справа № 924/441/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Новосельська О.В.,

представники учасників справи:

позивача- Пасічник О.О.;

відповідача- Покотило Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Позивача-Товариства з обме-женою відповідальністю «Агроплантеко» та Відповідача-Фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020, повний текст якого складено 08.10.2020, у справі №924/441/20 (суддя Заярнюк І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроплантеко» м.Луцьк

до Фермерського господарства «Золотий жайвір» м.Волочиськ Хмельницької обл.

про стягнення 2 862 222 грн. 06 коп. пені, інфляційних та річних,-

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроплантеко» (надалі в тексті Товариство) звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою про стягнення з Фермерського господарства «Золотий жайвір» (надалі в тексті Фермерське гос-подарство) 2 862 222 грн. 06 грн. пені згідно укладеного договору, інфляційних втрат та річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушивши умови договору поставки №60 від 10.05.2018 Відповідач в повному обсязі не здійснив розрахунок за отриманий товар у визначені договором строки.(т.1, арк.справи 1-7).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020 у справі №924/441/20 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 140 049 грн. 82 коп. пені, 1 567 509 грн. 39 коп. -50% річних згідно укладеного договору, 38 496 грн. 98 коп. інфляційних втрат та 26 190 грн. 84 коп. витрат зі сплати судового збору.(т.1, арк.справи 234-242).

Рішення вмотивоване тим, що Позивачем неправомірно здійснено нарахування пені поза межами шестимісячного строку від дня прострочення зобов`язання. З огляду доведення факту невиконання Відповідачем умов Договору від 10.05.2018 вимоги Позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 660 696 грн. 32 коп. за період з 16.11.2018 по 27.05. 2019. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності, тому ще 17.11.2019 сплив строк позовної давності для вимог про стягнення пені, нарахованої з 16.11.2018 по 27.05.2019 на заборгованість за договором. Обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню є пеня за період з 08.04.2018 по 27.05.2019 в сумі 140 049 грн. 82 коп., заявлена в межах строку позовної давності. Крім того, 50% річних за період прострочення з 16.11.2018 по 17.11.2019 в сумі 1 567 509 грн. 39 коп. заявлені обґрунтовано та обраховані вірно, а тому підлягають задоволенню. Суд першої інс-танції також зауважив, що Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 164 234 грн. 76 коп. за періодами, за якими прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, тому індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховуєть-ся. Тому обґрунтованими є вимоги Позивача щодо стягнення 38 496 грн. 98 коп. втрат від інфляції за період травень 2019 року, вересень 2019 року.

Не погоджуючись із рішенням, Позивач та Відповідач подали скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.(т.2, арк.справи 4-6, 13-21).

Обґрунтовуючи свою скаргу Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції не-повно з`ясував усі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального пра-ва. На думку Скаржника, суд безпідставно відмовив у стягненні пені в сумі 951 931 грн. 11 коп. та 164 234 грн. 76 коп. інфляційних нарахувань. Відповідач у встановленні Договором терміни, опла-ту за отриманий товар не провів. Договором сторони погодили що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. Крім у сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за Договором, здійснюється без обмеження строку. Отже, TзOB «Агроплан-теко» правомірно, у відповідності до п.6 ст.232 Господарсько кодексу України, частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України та пункту 8.3 Договору нарахувало Відповідачу пеню за період з 16 листопада 2018 року по 17 листопада 2019 року за порушення умов договору поставки №60 від 10.05.2018. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно, при нарахуванні пені, застосував тер-мін позовної давності та відмовив Позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення нені в сумі 951 931 грн. 11 коп. Крім того, заборгованість Відповідача на початок періоду нарахування 16.11.2018 становила 2 919 175 грн. та в подальшому збільшувалася до 4 659 784 грн. 06 коп. ста-ном на 12.12.2018 і на дату закінчення нарахування інфляційних 31.10.2019 становила 2 550 000 грн. Тобто, з 12 грудня 2018 року (дата останньої поставки) заборгованість не виникала, а лише частково зменшувалася за рахунок часткового погашення Відповідачем. Відповідно, в подальшо-му заборгованість існувала постійно і протягом цілого календарного місяця. Тобто, за весь період Позивач нарахував інфляційні з 16.11.2018 по 31.10.2019, а заборгованість Відповідача не припи-нялася та існувала постійно.(т.2, арк.справи 4-6).

Обґрунтовуючи свою скаргу Відповідач вважає, що в позові належить відмовити. Стягнен-ня з боржника інфляційних втрат та процентів річних від простроченої суми окремо від суми боргу, тим більше у випадку відсутності такого боргу, ні статтею 625 ЦК України, ні іншими нор-мами матеріального права не передбачено. Враховуючи викладені обставини та положення ч.2 ст.625 ЦК України позовні вимоги про стягнення з ФГ «Золотий жайвір» інфляційних втрат та процентів річних до задоволення не підлягали. Судом першої інстанції з`ясовано, і про це вказу-валось Позивачем у його позовній заяві, що сума основного боргу за поставлений товар 2 748 784 грн. 06 коп., до подачі позовної заяви до суду була сплачена відповідачем у повному обсязі ще 17.11.2019. На вказану суму заборгованості, яка була добровільно погашена Відповідачем у повно-му обсязі, Позивач нарахував 1 091 980 грн. 93 коп. пені, 1 567 509 грн. 39 коп. 50% річних, 202 731 грн. 74 коп. інфляційних нарахувань, що разом складає 2 862 222 грн. 06 коп., тобто суму, яка перевищує суму заборгованості, на яку ці суми були нараховані, і яка була повністю погашена ще до подачі позову ТзОВ «Агроплантеко» у даній справі. При цьому взятий судом за основу для розрахунку період прострочення Відповідача (183 дні) суперечить вищевказаним висновкам само-го суду, а також положенням ч.6 ст.232 ГК України. Скаржник вважає, що в даному випадку вимо-ги про стягнення пені у будь-якому випадку заявлені повністю поза межами позовної давності. Відповідач вважає, що строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, у тому числі штрафних санкцій, на підставі Договору поставки розпочав свій перебіг 16 листопада 2018 року і сплив 17 листопада 2019 року.(т.2, арк.справи 13-21).

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2020 відкрито апе-ляційні провадження у справі №924/441/20 та ухвалено розглядати скарги Позивача та Відповідача в межах одного апеляційного провадження.(т.2, арк.справи 30, 31).

20.11.2020 на адресу суду надійшов відзив Позивача, у якому він заперечує проти задово-лення апеляційної скарги Відповідача та просить суду відмовити у її задоволенні.(т.2, арк.справи 36-39).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 24.11.2020 представник Позивача підтримав свою скаргу в повному обсязі та надав пояснення, заперечив проти задоволення скарги Відповідача. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги Позивача, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Агроплантеко»-продавець та ФГ «Золотий жай-вір»-покупець 10.05.2018 уклали договір поставки №60 (надалі в тексті Договір) за умовами п.1.3 якого продавець зобов`язався поставити товар, а покупець зобов`язався оплатити його на умовах, визначених цим Договором.(т.1, арк.справи 11).

На момент укладання Договору, ФГ «Золотий жайвір» зареєстроване в Єдиному державно-му реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських за адресою: 47854 Терно-пільська область, Підволочиський район, с.Городниця. Станом на день подання позову юридична адреса Відповідача: 31200 Хмельницька область, м.Волочиськ, вул.Запорізька, 11.

Асортимент товару, згідно п.п.2.1-2.3 Договору, його ціна і кількість, місце передачі та тер-мін поставки визначаються в додатках до даного Договору, рахунках та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього Договору. Всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного Договору, є його невід`ємною частиною. Якість товару, який поставляється продавцем, відповідає сертифікату якості виробника, який Продавець повинен передати Покупцю разом з товаром.

Приймання товару по кількості і якості проводиться Покупцем в момент його передачі від Продавця. В разі виявлення можливих недоліків Покупцем має бути складений відповідний акт та негайно повідомлено про це Продавця. Акт складається з обов`язковою присутністю представника Продавця. Якщо Продавцеві на протязі трьох робочих днів з дня отримання товару не надходить повідомлення про недоліки товару, товар вважається прийнятим Покупцем, як такий, що відпові-дає вимогам.(п.п.4.1, 4.3, 4.4 Договору).

Покупець, згідно п.п. 5.1, 5.2 Договору, здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатку та/або вказаною в рахунку-фактурі, що може виписуватися Продавцем. Товар оплачується на розрахунковий рахунок Продавця в національній валюті. Оплата товару проводиться наступ-ним чином: - 20% від вартості товару відпущеного згідно Договору-попередня передоплата; - 10% від вартості товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 01.09.2018р.; - 70% від вартості товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 15.11.2018р.

Згідно з п.6.2 Договору, продавець зобов`язаний: передати товар Покупцю згідно умов До-говору; передати Покупцеві копію сертифікату якості (походження, аналізу) товару, який нада-ється виробником.

За невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та умов даного Договору.(п.8.1 Договору).

У випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець сплачує на користь Про-давця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідний період прострочення платежу, від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу за кожен день прострочення розрахунку, а також проценти річних (за користування грішми) у розмірі 50% річних від простро-ченої суми.(п.8.2 Договору).

За умовами п.8.3 Договору сторони, відповідно до ст.259 ЦК України домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. Крім цього, сторони, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Відповідно до п.10.2 всі додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.п.11.1 Договір діє з моменту його підписання обома сторонами до повного виконання Сторонами обов`язків по Договору.

Договір підписано директорами та скріплений відтисками печаток сторін.(арк.справи 11-зворот).

З матеріалів справи вбачається, що згідно Договору, за період з 10.05.2018 по 10.12.2018 Позивач передав, а Відповідач прийняв товар згідно видаткових накладних, а саме: №118 від 10.05.2018 на суму 879 666грн.; №146 від 21.05.2018 на суму 1 292 397 грн. 14 коп.; №157 від 29.05. 2018 на суму 609 953 грн 40 коп.; №177 від 07.06.2018 на суму 198 000 грн.; №180 від 11.06.2018 на суму 132 889 грн. 20 коп.; №181 від 11.06.2018 на суму 233 262 грн. 72 коп.; №196 від 14.06. 2018 на суму 60 436 грн. 22 коп.; №223 від 03.07.2018 на суму 202 408 грн. 80 коп.; №226 від 04.07.2018 на суму 202 408 грн. 80 коп.; №225 від 05.07.2018 на суму 53 652 грн. 96 коп.; №227 від 05.07.2018 на суму 202 408 грн. 80 коп.; №287 від 22.08.2018 на суму 52 950 грн. 96 коп.; №430 від 20.11.2018 на суму 280 356 грн.; №445 від 03.12.2018 на суму 33 600грн.; №446 від 04.12.2018 на суму 262 136 грн. 70 коп.; №448 від 05.12.2018 на суму 197 100 грн; №449 від 06.12.2018 на суму 207 900 грн.; №450 від 06.12.2018 на суму 419 333грн. 46 коп.; №452 від 07.12.2018 на суму 167152 грн. 50 коп.; №454 від 10.12.2018 на суму 323 030 грн. 40 коп.(т.1, арк.справи 12-31).

У видаткових накладних зазначено, що поставка товару здійснюється на підставі договору поставки №60 від 10.05.2018. Загалом Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято товару на суму 6 011 044 грн. 06коп. Видаткові накладні підписані представниками та скріплені відтисками печаток Постачальника та Покупця.

Також поставка та отримання товару підтверджується товарно-транспортними накладними від №Р118 від 10.05.2018, №Р146 від 21.05.2018, №Р157 від 29.05.2018; №Р177 від 07.06.2018; №Р180 від 11.06.2018; №Р181 від 11.06.2018; №Р196 від 14.06.2018; №Р223 від 03.07.2018; №Р225 від 05.07.2018; №Р226 від 04.07.2018; №Р227 від 05.07.2018; №Р287 від 22.08.2018; №Р430 від 20.11.2018; №Р445 від 03.12.2018; №Р446 від 04.12.2018; №Р448 від 05.12.2018; №Р449 від 06.12. 2018; №Р450 від 06.12.2018; №Р452 від 07.12.2018; №Р454 від 10.12.2018, підписаними представ-никами та скріплені відтисками печаток Постачальника та Покупця, що підтверджено судовими рішеннями у справі №924/455/19.

Як вбачається із виписок з банківського рахунку Відповідачем за період з 10.05.2018 по 18.04.2019 перераховано на користь позивача 2 910 000 грн.(т.1, арк.справи 51-72).

Відповідачем 05.07.2018 згідно видаткової накладної №07-0000002 повернуто Позивачу товару на суму 351 260 грн.(т.1, арк.справи 73).

Крім того, рішенням господарського суду Хмельницької області від 09.08.2019 у справі №924/455/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019, позов ТзОВ «Агроплантеко» до ФГ «Золотий жайвір» задоволено частково. Присуджено до стягнення з Фермерського господарства на користь Товариства 2 749 784 грн. 06 коп. основного боргу за поставлений товар.

З урахуванням суми та строку прострочення Відповідачем сплати основного боргу, Пози-вач звернувся із позовом до суду про стягнення 2 862 222 грн. 06 коп. пені, інфляційних втрат та річних за неналежне виконання Відповідачем умов Договору.(т.1, арк.справи 1-7).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні оскар-жуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна Відповідача безпідставна, однак апеля-ційна скарга Позивача частково обґрунтована, тому рішення суду першої інстанції належить ска-сувати в частині, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобов`язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, вико-нати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських дого-ворів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбаче-них цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Вико-нання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногоспо-дарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Вказана норма кореспондується з приписами ст.180 ГК України, згідно якої гос-подарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріалами справи стверджено, що 10.05.2018 з моменту укладення Договору між сторо-нами виникли відносини поставки, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, яке містять статті 265 ГК України та 712 ЦК України: коли продавець (постачальник), який здійс-нює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи, що господарській справі №924/455/19 судовими рішеннями встановлено факт поставки Позивачем Відповідачу товару, дати поставки, загальну суму, на яку поставлено товар, часткову сплату вартості товару та дати погашення боргу та часткове повернення товару, тому вказані обставини не потребують додаткового доказування в силу ч.4 ст.75 ГПК України.

Предметом даного спору є стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору пос-тавки втрат від інфляції та відсотків річних за користування коштами.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст.269 Господарського процесуаль-ного кодексу України (надалі в тексті ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішен-ня суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Та обставина, що рішення суду першої інстанції оскаржується обома учасниками справи і Позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові, а Відповідач в частині задо-волення позову зумовлює перегляд оскаржуваного рішення у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач заявив до стягнення пеню за період з 16.11.2018 по 17.11.2019 на загальну суму 1 091 980 грн. 93 коп. з урахуванням часткового погашення боргу Відповідачем протягом цього періоду.(т.1, арк.справи 98-зворот, 99).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одно-стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.(статті 526, 530 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.(ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України, ст.230 ГК України).

Згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а в силу ст.ст.217, 230 ГК України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій.

Згідно з 8.2 Договору у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відпо-відний період прострочення платежу, від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу за кожен день прострочення розрахунку, а також проценти річних (за користування грішми) у розмірі 50% річних від простроченої суми.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів звертає увагу, що ч.6 ст.232 ГК Украї-ни передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторо-нами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і поча-ток такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Однак, відповідно до п.2 ч.1 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена зако-ном, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укла-дається у письмовій формі.(ч.1 ст.259 ГПК України).

Як вже зазначалось, сторони погодили у п.8.3 Договору, що відповідно до ст.259 ЦК України про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. Крім цього, сторони, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Таким чином, враховуючи узгодження сторонами у п.8.3 Договору умови про продовження строку позовної давності, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про непогодження іншого, ніж передбачено законом строку позовної давності, тому не вбачає підстав для застосування наслідків спливу такого строку за заявою Відповідача.

Перевіривши розрахунок пені за загальний період з 16.11.2018 по 17.11.2019 з урахуванням часткового погашення боргу протягом періоду (т.1, арк.справи 98-зворот, 99), колегія суддів дійшла висновку, що нараховуючи пеню Позивач врахував періоди існування заборгованості та відповідні суми, які протягом загального періоду збільшувались у зв`язку із поставками товару та зменшу-вались у зв`язку із частковою сплатою вартості поставленого товару. Нарахування пені здійснюва-лось виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідні періоди заборго-ваності і не має арифметичних помилок. З огляду на вищенаведені висновки апеляційного суду, вимога про стягнення 1 091 980 грн. 93 коп. пені обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі, що не було враховано судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки відмова у стягненні 951 931 грн. 11 коп. пені ґрунтується на помил-ковому висновку суду першої інстанції рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020 у справі №924/441/20 в цій частині підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення інфляційних втрат і річних, колегія суддів зауважує, що стаття 625 ЦК України застосовується незалежно від умов договору у разі користування чужими коштами.

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлю-ного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 Договору сторони погодили розмір річних 50 % від простроченої суми.

Тому, враховуючи прострочення виконання зобов`язання зі своєчасної оплати вартості пос-тавленого товару, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із Відповідача на користь Позивача 50% річних в сумі 1 567 509 грн. 39 коп. від простроченої суми, які обраховані за періоди коли заборгованість збільшувалась у зв`язку із поставками товару та змен-шувались у зв`язку із частковою сплатою вартості поставленого товару.

Однак, відмовляючи у стягненні частини інфляційних втрат суд першої інстанції зауважив, що нарахування 164 234 грн. 76 коп. інфляційних втрат здійснено Позивачем за періодами, в яких прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, тому індекс інфляції при визначенні заборгованості нараховано безпідставно.

Разом з тим, порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними да-ними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінету міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існу-вала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з міся-ця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вказане інфляційні втрати за прострочення оплати строк якого настав 16.11.2018 не виникли у періоді, який позивач зазначив у розрахунку, тому не нараховуються.

Колегія суддів враховує, що заборгованість Відповідача на початок періоду нарахування 16.11.2018 становила 2 919 175 грн. та в подальшому збільшилась до 4 659 784 грн. 06 коп. станом на 12.12.2018 і на дату закінчення нарахування інфляційних 31.10.2019 становила 2 550 000 грн.

Тобто, заборгованість не виникала, а лише частково зменшувалася внаслідок її часткового погашення Відповідачем. Тому, в подальшому заборгованість існувала і тривала протягом кален-дарних місяців.

Самостійно обчисливши втрати від інфляції на суму боргу, яка існувала на останній день відповідного календарного місяця, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованими і такими що підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача є 176 087 грн. 28 коп. інфляційних втрат (розрахунок додається) за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Однак суд першої інстанції помилково задоволив вимогу про стягнення інфляційних втрат лише в сумі 38 496 грн. 98 коп. за період травень 2019 року та вересень 2019 року.

Тому рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020 у даній справі в частині відмови у стягненні 137 590 грн 30 коп. інфляційних втрат підлягає скасуванню, а позов задоволенню на цю суму.

На переконання апеляційного суду всі доводи апеляційних скарг розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Відповідача не встановлено, однак апеляційна скарга Позивача частково обґрунтована.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

За наслідками розгляду апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для часткового задоволення апеляційної скарги Позивача та часткового скасування рішення суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неповне з`ясування обставин, що мають зна-чення для справи, визнання судом першої інстанції встановленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених в рішенні, що призвело до ухвалення частково необґрунтованого судового рішення.

Крім того, у зв`язку частковим скасуванням рішення та частковим задоволенням апеляційної скарги Позивача, відповідно до статті 129 ГПК України підлягають перерозподілу судові витрати. Тому, з Фермерського господарства «Золотий жайвір» на користь Товариства з обмеженою відпо-відальністю «Агроплантеко» належить стягнути 16 342 грн 82 коп. витрат зі сплати судового збору та 24 514 грн 23 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284, 287 Господарського процесуа-льного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення господарсь-кого суду Хмельницької області від 29.09.2020 у справі №924/441/20 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроплантеко» на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020 у справі №924/441/20 задоволити частково.

3. Рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020 у справі №924/441/20 скасувати в частині відмови у стягненні 951 931 грн 11 коп. пені та 137 590 грн. 30 коп. інфля-ційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

4. Стягнути з Фермерського господарства «Золотий жайвір» (Хмельницька область, м.Воло-чиськ, вул.Запорізька, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відпові-дальністю «Агроплантеко» (Волинська область, м.Луцьк, вул.Ранкова, 26-А, ) 951 931 грн 11 коп. пені, 137 590 грн 30 коп. інфляційних втрат та 16 342 грн 82 коп. витрат зі сплати судового збору.

5. В решті рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020 у справі №924/441/20 залишити без змін.

6. Стягнути з Фермерського господарства «Золотий жайвір» (Хмельницька область, м.Воло-чиськ, вул.Запорізька, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відпові-дальністю «Агроплантеко» (Волинська область, м.Луцьк, вул.Ранкова, 26-А, ) 24 514 грн 23 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Надати місцевому господарському суду доручення про видачу відповідних наказів.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

9. Матеріали справи №924/441/20 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.