РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.11.2020Справа № 910/10769/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теленексус"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс"

про стягнення 92 395,56 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Теленексус" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" (відповідач) про стягнення 92 395,56 грн., з яких 82 500,00 грн. основного боргу, 8 556,56 грн. пені та 1 339,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором суборенди транспортного засобу № 01/11-3 від 01.11.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 відкрито провадження у справі № 910/10769/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

21.08.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого відповідач просив суд зобов`язати позивача направити на адресу відповідача копію позовної заяви з доданими до неї документами. Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зобов`язання позивача направити на адресу відповідача копію позовної заяви з доданими до неї документами, оскільки у матеріалах справи наявні докази направлення копії позовної заяви на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 03062, місто Київ, вулиця Чистяківська, будинок 30. Крім того, відповідач не позбавлений права та можливості скористатися своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/10769/20 позивач та відповідач повідомлялися належним чином, що підтверджується наступним.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 400.

Відповідач письмового відзиву не надав, про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 03062, місто Київ, вулиця Чистяківська, будинок 30.

Однак поштове відправлення направлене на адресу місцезнаходження відповідача не було вручено відповідачу та було повернуто до суду 18.08.2019.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" (суборендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теленексус" (орендар) укладено Договір суборенди транспортного засобу № 01/11-3 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендар зобов`язується передати суборендарю в строкове платне володіння та користування вантажний автомобіль з причіпом, визначений у цьому Договорі, а суборендар зобов`язується прийняти в строкове володіння та користування автомобіль з причіпом і зобов`язується сплачувати орендарю орендну плату.

Згідно з п. 1.3. Договору під автомобілем з причіпом розуміється: вантажний автомобіль марки MAN, модель TGA, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 16.03.2013, дата випуску: 2005 рік, колір: червоний.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору сторони погодили, що строк оренди автомобіля з причіпом становить 6 (шість) місяців та обчислюється з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі автомобіля з причіпом в оренду. Якщо орендар у строк за 1 місяць до закінчення оренди не заявить про намір припинити цей Договір, то строк оренди автомобіля з причіпом продовжується ще на 1 рік.

Відповідно до п. 4.1. Договору розмір орендної плати становить 27 500,00 грн., у тому числі ПДВ 4 583,33 грн. на місяць.

Згідно з п. 4.3. Договору орендна плата сплачується суборендарем щомісячно після отримання від орендаря рахунку на оплату та Акту наданих послуг, шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок орендаря.

Пунктом 5.2.1. Договору сторони погодили, що суборендар за цим Договором зобов`язується своєчасно сплачувати орендні платежі.

Відповідно до Акту приймання-передачі до Договору суборенди транспортного засобу № 01/11-3 від 01.11.2019 орендар передав, а суборендар прийняв автомобіль: марки MAN, модель TGA, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 16.03.2013, дата випуску: 2005 рік, колір: червоний.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору позивачем надавались відповідачу послуги до 31.01.2020 на суму 82 500,00 грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000209 від 30.11.2019 на суму 27 500,00 грн., Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000219 від 31.12.2019 на суму 27 500,00 грн., Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000005 від 31.01.2020 на суму 27 500,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем не підписано Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000005 від 31.01.2020 на суму 27 500,00 грн., проте заборгованість за цим Актом визнається відповідачем у Акті звірки заборгованості від 13.04.2020.

За твердженням позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором суборенди транспортного засобу № 01/11-3 від 01.11.2019 не погашена та складає 82 500,00 грн. основного боргу, що і стало підставою для звернення до суду.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1. ст. 760 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до Акту приймання-передачі до Договору суборенди транспортного засобу № 01/11-3 від 01.11.2019 орендар передав, а суборендар прийняв автомобіль: марки MAN, модель TGA, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 16.03.2013, дата випуску: 2005 рік, колір: червоний.

З наданих позивачем доказів вбачається, що орендар взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачеві у строкове платне володіння та користування вантажний автомобіль з причіпом, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача орендну плату в розмірі 82 500,00 грн., в зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість зі сплати вказаної суми.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованість у розмірі 82 500,00 грн. основного боргу за Договором суборенди транспортного засобу № 01/11-3 від 01.11.2019 нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8 556,56 грн. пені та 1 339,00 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, з урахуванням ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку , що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 327,85 грн. за розрахунком суду.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 8 556,56 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні відносини між суб`єктами господарювання. Договір суборенди транспортного засобу № 01/11-3 від 01.11.2019, укладений між сторонами не містить положень щодо нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Таким чином, нарахування пені здійснюється за порушення договірних зобов`язань, якщо це передбачено договором. Оскільки позивачем не доведено достеменно, що сторонами письмово було досягнуто домовленості щодо забезпечення зобов`язань по договору неустойкою, таким чином вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті орендних платежів у розмірі 8 556,56 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теленексус" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" підлягають частковому задоволенню у розмірі 82 500,00 грн. основного боргу, 1 327,85 грн. 3 % річних.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 231, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Теленексус" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" про стягнення 92 395,56 грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" (03062, місто Київ, вулиця Чистяківська, будинок 30, ідентифікаційний код 41977851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теленексус" (04080, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, будинок 2-А, ідентифікаційний код 37949645) 82 500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. основного боргу, 1 327 (одну тисячу триста двадцять сім) грн. 85 коп. 3 % річних, 1 907 (одну тисячу дев`ятсот сім) грн. 08 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.11.2020

Суддя С. В. Стасюк