ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2020 р. м. Київ Справа№ 911/1208/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 (повний текст складено та підписано 13.08.2020)

у справі № 911/1208/20 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг с. Білогородка»

про стягнення 3 969,33 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг с. Білогородка» (далі - відповідач) про стягнення 3 713,02 грн пені, 256,31 грн 3% річних та стягнення 2 102,00 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору №1245/16-БО-17 постачання природного газу, щодо своєчасних розрахунків, що є порушенням п. 6.1. Договору, а тому наявні підстави для нарахування 3 713,02 грн пені на підставі п. 8.2. Договору, та 256,31 грн 3 % річних згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі №911/1208/20 у задоволенні позову АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до КП «Комбінат комунальних послуг с. Білогородка» про стягнення 3 969,33 грн. відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що пеня та 3% річних не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1208/20 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не було встановлено включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Як зазначив апелянт, судом не досліджено того факту, що відповідач по справі є теплопостачальним підприємством, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем ліцензованої діяльності з виробництва та постачання теплової енергії. Таким чином, на переконання апелянта, відсутні підстави для застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 у справі №911/1208/20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Ходаківської І.П., Демидової А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 у справі №911/1208/20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області 13.08.2020 у справі №911/1208/20. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, заперечення, клопотання, пояснення до 16.10.2020. Комунальне підприємство «Комбінат комунальних послуг с. Білогородка» у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не подав, про розгляд справи №911/1208/20 повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання на поштовому повідомленні (номер відправлення 044).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Таким чином, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, без письмового відзиву на апеляційну скаргу, що не є перешкодою для перегляду рішення в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Постачальник) та Комунальним підприємством «Комбінат комунальних послуг с. Білогородка» (далі - Споживач) укладено Договір постачання природного газу № 1245/16-БО-17 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1, п. 1.3 Договору). (а.с. 10-16).

Умовами п. 1.2 Договору газ, що поставляється за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) природний газ обсягом до 150,0 тис. куб метрів, у тому числі за місяцями: січень 2016 року 55,0 тис. куб. метрів, лютий 2016 року 50,0 тис. куб. метрів, березень 2016 року 45,0 тис. куб. метрів.

Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4 Договору).

Пунктом 3.5 Договору встановлено, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, Споживач зобов`язується подати Постачальнику підписані та скріплені печатками Споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8 числа повертає Споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

З положень п. 5.2. Договору вбачається, що ціна за 1000 куб. м. на дату укладення Договором 6 474,00 грн, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість (ПДВ) за ставкою 20%. Усього до сплати разом з ПДВ - 7 924,18 грн.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Приписами п. 8.2. Договору встановлено, що у разі невиконання Споживачем умов п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п. 10.3 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 Договору).

21.12.2015 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, якою внесено зміни в деякі пункти Договору, в тому числі змінено ціну газу (п. 5.2 Договору), а саме ціна за 1000 куб. м. за цим Договором в період з 01.01.2016 встановлюється відповідно до таблиці, передбаченої в п. 5 додаткової угоди № 1 від 21.12.2015. (а.с. 17-18).

30.12.2015 сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору, якою внесено зміни в деякі пункти Договору, в тому числі змінено ціну газу (п. 5.2 Договору), а саме ціна за 1000 куб. м. за цим Договором в період з 01.01.2016 встановлюється відповідно до таблиці, передбаченої в п. 5 додаткової угоди № 2 від 30.12.2015. (а.с. 19-20).

29.01.2016 сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Договору, якою внесено зміни в деякі пункти Договору, в тому числі змінено ціну газу (п. 5.2 Договору), а саме ціна за 1000 куб. м. за цим Договором в період з 01.02.2016 встановлюється відповідно до таблиці, передбаченої в п. 1 додаткової угоди № 3 від 29.01.2016. (а.с. 21).

Додатковою угодою №4 від 22.02.2016 до Договору, внесено зміни в п. 5.2 Договору, яким змінено ціну газу, а саме ціна за 1000 куб. м. за цим Договором в період з 01.03.2016 становить 6 255,00 грн., крім того ПДВ, до сплати за 1000 куб. м. природного газу всього з ПДВ - 7 743,00 грн. (а.с. 23).

28.03.2016 сторони уклали Додаткову угоду № 5 до Договору, якою внесли зміни в п. 5.2 Договору та встановили з 01.04.2016 до сплати за 1000 куб м. природного газу з ПДВ - 7 506,00 грн. Також викладено п. 6.1 Договору у наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу». Пункт 12 Договору викладено в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016 до 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення». (а.с. 24-26).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 до ст. 692 ЦК України).

Судом встановлено і зазначене підтверджується матеріалами справи, згідно Актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016 позивач поставив відповідачу природний газ всього на загальну суму 733 013,41 грн. (а.с. 27-30).

Умовами Договору, а саме п. 6.1., в редакції Додаткової угоди №5, сторони погодили, що остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений відповідачем не пізніше 25 числа (включно) наступного за місяцем постави газу.

З довідки по операціях за Договором та виписки з банківського рахунку позивача вбачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснювалась у січні-травні 2016 року. (а.с. 32-44).

За невиконання п. 6.1. Договору позивач нарахував відповідачу пеню на підставі п. 8.2. Договору у розмірі 3 713,02 грн та 256,31 грн 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За статтею ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепологенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII (далі - Закон №1730-VIII), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно зі статтею 1 Закону №1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 2 Закону №1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідач є підприємством з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, що підтверджується відповідними ліцензіями, виданими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та містяться у відкритому Ліцензійному реєстрі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, розміщеному на сайті НКРЕКП (http://www.nerc.gov.ua/?id=11957), за яким відповідач є ліцензіатом з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення.

Таким чином, дія Закону №1730-VIII поширюється на відносини із врегулювання заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем та була погашена до 30.11.2016.

Частиною 1 статті 3 Закону №1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Разом з тим, ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII, яка регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону №1730-VIII є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Висновки щодо застосування частини 3 статті 7 Закону №1730-VIII, викладені в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 12.03.2020 у справі №910/17426/18.

Верховний Суд у своїй постанові від 27.05.2020 у справі №910/17428/18 зазначив, що частиною 3 статті 7 Закону №1730-VIII законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснювалась у січні-травні 2016 року, тобто до 30.11.2016 неустойка (штраф, пеня) та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, при цьому, без включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у позові.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

В силу ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі №911/1208/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1208/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

3. Матеріали справи № 911/1208/20 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова