ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Справа № 923/994/20
Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНАЛ-ТЕПЛО СЕРВІС" (код ЄДР 41491814, м.Київ, Вознесенький узвіз, 3/5)
до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м.Херсона (код ЄДР 08294952, м.Херсон, сел.Чкалова, 37)
про стягнення 66 433грн. 44коп.,

Описова частина рішення. Провадження у справі відкрито за позовною заявою про стягнення 66 433грн. 44коп., що становлять 48521,23грн. боргу, 625,92грн втрат від інфляції, 1927,24грн в якості 3% річних, 15359,05грн. пені у правовідносинах за договором №18 від 25.03.2019.
Позов обгрунтовано твердженням про невиконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт.
Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач несплату вартості виконаних позивачем робіт пояснює недостатністю фінансування з Державного бюджету України; просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені з огляду на відсутність його вини у нездійснені оплати; не визнає вимоги про стягнення втрат від інфляції з огляду на відсутність розрахунку індексу інфляції та непідтвердження позивачем розміру індексу інфляції за кожний спірний період. За таких обставин вважає вимоги позивача незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.
Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:
25.03.2019 ТОВ "Канал-Тепло Сервіс" (підрядник, позивач) та Квартирно-експлуатаційний відділ м.Херсона (замовник, відповідач) уклали договір №18, у розділі 1 якого підрядник зобов`язався виконати наступні роботи: поточній ремонт, гідрохімічне очищення системи опалення будівлі вузла зв`язку за ГП №25 у вм№14 с.Чорнобаївка, а замовник - прийняти та оплатити роботи згідно з актами виконаних робіт.
Пунктом 2.1 договору сторони узгодили ціну договору у 48521грн. 23коп., при цьому передбачивши у п.2.2 договору, що кінцева ціна договору визначається по фактично виконаних обсягах і актах виконаних робіт в цінах на момент їх оплати.
Пунктами 3.1 та 3.3 договору сторони встановили, що оплата проводиться по затверджених актах форми №КБ-2в, КБ-3 протягом 7-ми банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт.
У п.3.4 договору його учасники дійшли згоди, що кінцевий розрахунок проводиться замовником не пізніше 31.12.2019 після повного виконання робіт, включаючи усунення виявлених в процесі приймання недоліків.
Сторони встановили, що договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019, при умові повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Аналіз наведених умов договору свідчить, що між сторонами склалися правовідносини з договору підряду.
Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За нормами ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Статтею 854 ЦК України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Виконання робіт, визначених умовами договору, прийнято відповідачем за актом форми №КБ-2а від 23.05.2019, підписаним замовником та підрядником.
За довідкою про вартість виконаних робіт та витрати (форма №КБ-3), що підписана обома сторонами, вартість робіт становить 48521,23грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем зобов`язань за договором №18 від 25.03.2019.
Позивач стверджує про невиконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості виконаних робіт.
Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За нормами ст.ст.526, 525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За умовами досліджуваного договору відповідач мав здійснити оплату протягом 7-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (пункт 3.3 договору).
При цьому кінцевий розрахунок проводиться не пізніше 31.12.2019 після повного виконання робіт, включаючи усунення виявлених в процесі недоліків (пункт 3.4 договору).
У п.10.1 договору сторони передбачили, що наявність недоліків і терміни їх усунення фіксуються двостороннім актом.
Як свідчать подані докази, наявні в матеріалах справи, виконання робіт не передбачало їх поетапності, роботи виконано без недоліків, про що свідчить відсутність актів про недоліки виконаних робіт, обсяг робіт та їх вартість, визначені у складених документах форми №КБ-2а та №КБ-3 свідчать, що позивачем виконано увесь замовлений обсяг робіт та за погодженою у договорі ціною.
Отже, для визначення строку оплати за виконані роботи слід застосовувати положення п.3.4 договору.
Як зазначалося, акт приймання виконаних робіт підписано сторонами 23.05.2019.
Отже кінцевий строк оплати за виконані роботи - до 03.06.2019 включно.
Відповідачем не спростовано тверджень відповідача щодо нездійснення оплати вартості виконаних робіт, доказів на підтвердження оплати не надано.
Відтак, з`ясовані обставини спору та застосовані норми права дають підстави для висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення 48521,23грн. вартості виконаних робіт.
До позовних вимог позивачем включено вимоги про стягнення 1927,24грн. в якості 3% річних та 625,92грн. втрат від інфляції, нараховані за період з 04.06.2019 по 29.09.2020, виходячи із боргу 48521,00грн.
Розрахунок втрат від інфляції наведений позивачем у тексті позовної заяви із зазначенням індексів інфляції за кожний місяць розрахункового періоду.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За правилами цієї норми сплата відсотків річних та інфляційних втрат виступають заходом відповідальності боржника за порушення ним грошового зобов`язання.
Судом не встановлено, щоб законом або договором від 25.03.2019 стосовно спірних відносин було встановлено інший розмір відсотків, ніж названі у ст.625 ЦК України 3% річних.
Наведені позивачем розрахунки втрат від інфляції та відсотків річних, заявлених до стягнення, судом перевірено. Ці розрахунки вчинено вірно.
При розрахунку враховано рекомендації Верховного Суду України, наведені у листі №62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", методика нарахування відповідає застосованій методиці, наведеній у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.
Вимоги про стягнення втрат від інфляції в розмірі 625,92грн. та 3% річних в сумі 1927,24грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частинами 4 та 6 ст.231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Сторони у п.6.4 передбачили відповідальність замовника за несвоєчасну оплату вартості виконаних робіт в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день перевищення терміну від суми неперерахованих коштів.
Суд зазначає, що нарахування пені здійснюється з дня прострочення платежу та припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Іншого (ніж припинення нарахування санкцій через 6 місяців) законом або договором стосовно спірних відносин не передбачено.
Ті 6 місяців, за які може нараховуватись пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання з відшкодування гарантійного платежу, - це перші 6 місяців прострочки платежу. У спірних відносинах вони мають перебіг з 04.06.2019 по 03.12.2019.
Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
У п.8.3 договору сторони встановили, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу стосовно стягнення основної суми боргу та стягнення штрафних санкцій, передбачених договором та законом, становить десять років.
За розрахунком суду розмір пені становить 8106,33грн. У цьому розмірі вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню.
Щодо тверджень відповідача про відсутність його вини у нездійсненні оплати з-за неналежного фінансування з Державного бюджету України та, з огляду на це, безпідставність позовних вимог слід зазначити наступне.
Згідно з частинами першою та другою статті 509, частинами третьою та четвертою статті 11 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов`язки можуть виникати із правочинів.
Позивач є суб`єктом господарювання, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).
За відомостями з ЄДРПОУ відповідач є юридичною особою, організаційно-правова форма - державна організація, вид діяльності - діяльність у сфері оборони.
Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженим Наказом Міністерства 03.07.2013 № 448 ( в редакції від 08.09.2015) встановлено, що квартирно-експлуатаційний відділ є органом, що здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин.
На квартирно-експлуатаційну службу військової частини покладається, зокрема, утримання, експлуатація і проведення своєчасного поточного ремонту фондів і територій військових містечок, квартирного майна, що передані військовій частині.
Пунктом 6.3 Положення встановлено, що утримання та експлуатація казарменого фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, територій військових містечок здійснюються працівниками КЕВ та військових частин за штатними розписами в межах ліміту чисельності та коштів, що виділяються на ці цілі.
КЕВ та військові частини можуть залучати на договірних засадах суб`єктів господарювання (незалежно від форми власності) для надання послуг та виконання робіт з утримання казарменого фонду, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок.
Розрахунки за надані послуги та виконані роботи здійснюються в межах бюджетних асигнувань, які передбачені кошторисом Міністерства оборони України на квартирно-експлуатаційне забезпечення.
За змістом правовідносин сторін ними укладено господарський договір, у якому КЕВ м.Херсона виступає учасником господарських відносин.
Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
За таких обставин, суд зазначає, що у позивача виникло цивільне право на отримання вартості виконаних робіт, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за виконані роботи, оскільки держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Отже, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунки з позивачем за виконані ним роботи, а недостатність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладений в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі N 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах N 925/246/17, N 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 12-46гс18.
Окрім того, частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
В рішеннях ЄСПЛ від 18 жовтня 2005 року у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України та від 30 листопада 2004 року у справі Бакалов проти України також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
За таких обставин, аргументи відповідача щодо заперечення заявлених позовних вимог не спростовують висновків суду щодо задоволення заявлених позовних вимог.
Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі зобов`язань за договором щодо здійснення повної оплати вартості виконаних робіт суду не надав.
Позивачем заявлено про відшкодування витрат на послуги адвоката у розмірі 6000грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору від 11.06.2020, укладеного адвокатом Оплачко В.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2213/10 від 27.03.2003) та ТОВ "Канал-Тепло Сервіс", відповідно до умов п.1.1 якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу щодо стягнення заборгованості за виконані роботи з КЕВ м.Херсона за договором №18 від 25.03.2019, за надання правової допомоги умовами договору встановлено плату адвокату у розмірі 6000грн., сплата якого здійснюється авансом.
Розрахунок послуг адвоката:
1) опрацювання матеріалів, підготовка та подача позовної заяви до суду - 4000грн.,
1) супровід справи в суді -2000грн.
На підставі рахунку ТОВ "Канал-Тепло Сервіс" платіжним дорученням №482 від 22.07.2020 перераховано Оплачко В.О. 6000грн. із призначенням :"за адвокатські послуги згідно рахунку №52 від 11.06.2020".
Таким чином, матеріалами справи підтверджується надання послуг адвокатом та понесення позивачем витрат на правничу допомогу.
У відповідності до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 2 ст.126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами ч.1 та ч.4 ст.129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позовні вимоги задоволено на суму 59180,72грн., що становить 89,082727% від заявленої ціни позову.
На відповідача покладаються судовий збір у сумі 1872,52грн., витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5344,96грн., решта судових витрат залишається за позивачем.
Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
в и р і ш и в:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Херсона (код ЄДР 08294952, м.Херсон, сел.Чкалова, 37) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНАЛ-ТЕПЛО СЕРВІС" (код ЄДР 41491814, м.Київ, Вознесенький узвіз, 3/5) 48521грн. 23коп. боргу, 625грн. 92коп. втрат від інфляції, 1927грн. 24коп. в якості 3% річних, 8106грн. 33коп. пені, 1872 грн. 52коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору, 5344грн. 96 коп. витрат на правничу допомогу.
3. В решті позову відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень в мережі Інтернет за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/

Рішення складено та підписано 01.12.2020

Суддя Н.А. Павленко