номер провадження справи 4/157/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 Справа № 908/2505/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк», (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30)

до відповідача Приватного підприємця Черномора Євгена Геннадійовича, (69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична/12 квітня, буд. 2/13, в. 12)

про стягнення 4344,38 грн.

29.09.2020 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. № 10/2364 від 25.09.2020 (вх. № 2712/08-07/20 від 29.09.2020) Акціонерного товариства «МетаБанк», м. Запоріжжя до Приватного підприємця Черномора Євгена Геннадійовича, м. Запоріжжя про стягнення 3004,75 грн. інфляційних втрат та 1339,63 грн. 3 % річних у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання, а всього - 4344,38 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 29.09.2020 справу № 908/2505/20 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2505/20 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/157/20, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 15, 16, 509, 526, 530, 611, 625, 629, 1054 ЦК України, ст., ст. 173, 174, 179, 193 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 26.10.2007 між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач у справі, та відповідачем укладено кредитний договір № 32-11-07/0155-МК, за умовами якого останньому в порядку та на умовах, визначених договором, надано довгостроковий кредит в сумі 30000,00 грн. на термін до 22.10.2009. Як зазначає позивач, всупереч умовам кредитного договору № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007 та вимогам чинного законодавства відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином, в порядку і строки, визначені договором, не виконав. У зв`язку із цим, за відповідачем по кредитному договору № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007 рахується заборгованість, розмір якої станом на 01.09.2020 становить 16241,90 грн. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В даному випадку зобов`язання відповідача за кредитним договором № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007 щодо повернення кредиту не виконані. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивачем відповідачу нараховані 3 % річних в розмірі 1339,63 грн. і інфляційні втрати в розмірі 3004,75 грн. за період з жовтня 2017 року по червень 2020 року. При цьому, позивач просить суд врахувати, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право н позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 3004,75 грн. інфляційних втрат та 1339,63 грн. 3 % річних у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання, а всього - 4344,38 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.10.2020 у справі № 908/2505/20 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 23.10.2020 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості - навести свій контррозрахунок.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, містяться відомості про місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем) фізичної особи-підприємця.

В листі Міністерства юстиції України від 23.01.2018 № 1028/8.4.3/Ін-18 надано роз`яснення, що згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до безкоштовного Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який отримано судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України, станом на 05.10.2020 зареєстрованим місцем проживання Фізичної особи-підприємця Черномора Євгена Геннадійовича є: АДРЕСА_1 , що відповідає адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 05.10.2020 про відкриття провадження у справі № 908/2505/20, яка направлялася відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою підприємства поштового зв`язку: «За закінченням терміну зберігання».

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. (ч. 7 ст. 120 ГПК України)

В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/2505/20.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Відзив на адресу суду від відповідача у встановлений в ухвалі суду від 05.10.2020 у справі № 908/2505/20 процесуальний строк для подачі відзиву не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача у цей строк не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 04.11.2020 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. (ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України)

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.10.2020 про відкриття провадження у справі № 908/2505/20 судом відмовлено в призначенні справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, оскільки суд дійшов висновку, що для повного та всебічного встановлення обставин справи проведення судового засідання з повідомленням сторін не є доцільним. Інших клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 04.12.2020.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

26.10.2007 Акціонерним Банком «Металург» (Банк) та Приватним підприємцем Черномором Євгеном Геннадійовичем (відповідач у справі, Позичальник) укладено Кредитний договір № 32-11-07/0155-МК (далі за текстом - Кредитний договір), за умовами якого Банк видає Позичальнику довгостроковий кредит в сумі 30000,00 грн. на термін по 22.10.2009 включно у порядку та на умовах, передбачених договором, для поповнення обігових коштів. (п., п. 1.1, 1.3 Кредитного договору)

Відповідно до положень п. 1.1 Статуту Акціонерного товариства «МетаБанк» (в редакції 2018 року) Акціонерне товариство «МетаБанк» (позивач у справі) є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань Акціонерного Банку «Металург».

За умовами п. 4.1 Кредитного договору Банк видає Позичальнику кредит шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника. Датою видачі кредиту вважається дата перерахування грошових коштів із позичкового рахунку Позичальника на його поточний рахунок, який здійснюється Банком в день укладення цього Договору, але не пізніше часу набуття чинності договорами, зазначеними в п., п. 1.2, 1.4 цього Договору. Датою погашення кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на позичковий рахунок. Після повернення кредиту або його частини, ліміт кредитування не відновлюється.

Згідно з п. 2.1.1 Кредитного договору Банк зобов`язаний видати Позичальнику кредит у розмірі, передбаченому в п. 1.1 цього Договору, в повному обсязі, після набуття чинності договорів, які зазначені в п., п. 1.2, 1.4 цього Договору.

В свою чергу Позичальник зобов`язаний повністю погасити Банку кредит, отриманий за цим Договором, у перший робочий день, наступний за днем, передбаченим у п. 1.1 цього Договору. Протягом дії цього Договору щомісячно здійснювати погашення кредиту частинами по 1250,00 грн. не пізніше передостаннього робочого дня місяця, починаючи з листопада 2007 року по вересень 2009 року включно. Позичальник зобов`язаний сплатити Банку відсотки за користування кредитом та комісію за управляння кредитом в розмірі і порядку, визначеному п., п. 4.2 - 4.3 Договору. (п. , п. 3.1. і 3.1.2 Кредитного договору)

В п. 6.1 Кредитного договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту, сплаті відсотків, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), а також відшкодування збитків.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч., ч. 1, 2 ст. 1054 параграфу 2 глави 71 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч., ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України).

З наданого позивачем до матеріалів справи розпорядження на встановлення ліміту кредитування від 26.10.2007 вбачається, що згідно Кредитного договору № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007 відповідачу встановлено ліміт кредитування в розмірі 30000,00 грн.

Також в матеріалах справи наявний меморіальний ордер № КР26031028 від 26.10.2007, який свідчить про перерахування на поточний рахунок ПП Черномора Є.Г. кредитних коштів в сумі 30000,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007 та перерахував на поточний рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 30000,00 грн.

Відповідно до ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п., п.1, 7 ст.193 ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК України).

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приймаючи до уваги умови Кредитного договору № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007, зокрема п., п. 1.1, 3.1.1, строк погашення кредиту у відповідача настав 23.10.2009.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що всупереч умовам Кредитного договору № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007 та вимогам чинного законодавства відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином, в порядку і строки, визначені Договором, не виконав, у зв`язку із чим, за відповідачем рахується заборгованість, розмір якої станом на 01.09.2020 становить 16241,90 грн.

Відповідач зазначені факти належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України не спростував, доказів належного виконання умов Кредитного договору № 32-11-07/0155-МК від 26.10.2007 щодо повернення позивачу кредитних коштів суду не надав.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача 3004,75 грн. інфляційних втрат та 1339,63 грн. 3 % річних за період з жовтня 2017 року по червень 2020 року у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього ж Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

При цьому, суд зауважує, що стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та річних відсотків у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання пред`явленні позивачем до стягнення правомірно і обґрунтовано, а заявлений позивачем період нарахування таких сум (з жовтня 2017 року по червень 2020 року) відповідає приписам чинного законодавства.

Наданий позивачем розрахунок 3 % річних судом перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та встановлено, що вказаний розрахунок позивачем виконаний правильно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 1339,63 грн. 3 % річних заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Позивачем за порушення грошового зобов`язання заявлені вимоги про стягнення 3004,75 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши та перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок позивачем виконаний не правильно, оскільки позивачем не дотримані рекомендації, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, щодо застосування сукупного індексу інфляції за період прострочення платежу (позивачем індекс інфляції розраховується окремо на кожний місць періоду розрахунку).

Фактично у спірних правовідносинах стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3276,84 грн. інфляційних нарахувань за заявлений період.

У відповідності до приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі - 3004,75 грн.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі покладаються на відповідача.

Керуючись ст., ст. 129, 233, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Акціонерного товариства «МетаБанк», м. Запоріжжя до Приватного підприємця Черномора Євгена Геннадійовича, м. Запоріжжя про стягнення 3004,75 грн. інфляційних втрат та 1339,63 грн. 3 % річних у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємця Черномора Євгена Геннадійовича, ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «МетаБанк», (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код юридичної особи 20496061, рахунок № НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 , МФО 313582) 3004 (три тисячі чотири) грн. 75 коп. інфляційних втрат, 1339 (одну тисячу триста тридцять дев`ять) грн. 63 коп. 3 % річних та 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне судове рішення складено « 04» грудня 2020 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.