ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Справа№ 910/4701/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 року та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020 року

у справі № 910/4701/20 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО"

до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

про стягнення 74 442,81 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення 74442,81 грн, з яких 15 217,33 грн - 3% річних, нараховані за період з 01.09.2017 по 25.02.2019, та 58 971,86 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з вересня 2017 по лютий 2019.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.06.2020 року у справі № 910/4701/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» 3% річних в сумі 10 708,49 грн, інфляційні втрати у сумі 21 374,47 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 905,91 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення,у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на вартість зерна у розмірі 342 859,65 грн, яку відповідач повинен був відшкодувати позивачу у семиденний строк з моменту пред`явлення відповідної вимоги в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2020 року у справі № 910/4701/20 заяву ТОВ "СПЕКТР-АГРО" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 337,98 грн.

Мотивуючи ухвалене додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту надання професійної правничої допомоги адвокатом Боханом С.О., обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. При цьому, судом було враховано критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також загальний принцип розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, закріплений ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції від 24.06.2020 року у даній справі, Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить вказане рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Подана скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 625 ЦК України. Так, апелянт зазначає, що на підставі договору складського зберігання насіння ріпаку № 248-Р/ЗБ/2016 від 01.08.2016 у нього, як у зберігача, не виникло грошового зобов`язання перед позивачем, натомість, було зобов`язання повернути насіння ріпаку, що передавалося позивачем на зберігання. На думку скаржника, грошове зобов`язання з відшкодування позивачу 342 859,65 грн вартості зерна, переданого на зберігання, виникло у нього на підставі рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року у справі № 910/1923/18. Однак, норма ст. 625 ЦК України не може застосовуватися до правовідносини сторін, які виникли з приводу виконання судових рішень, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Водночас, апелянт зазначає, що місцевий господарський суд припустився помилки, визначивши початковою датою прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання 06.05.2018, а кінцевою - 20.05.2019. По-перше, лист позивача за вих. № 137 про відмову від зерна з вимогою відшкодування його вартості був отриманий відповідачем 29.05.2018, а тому, виходячи з положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач мав відшкодувати вартість насіння ріпаку у строк до 05.06.2018 включно, тобто початковою датою прострочення виконання грошового зобов`язання є 06.06.2018. По-друге, наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 834678 від 19.02.2019 підтверджується перерахування відповідачем вартості зерна у сумі 342 859,65 грн на рахунок виконавчої служби, чим спростовується твердження суду першої інстанції, що прострочення виконання грошового зобов`язання тривало до 20.05.2019.

18.08.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі № 910/4701/20, апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду у даній справі, АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування поданої скарги апелянт посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме ст. 126 ГПК України. Так, скаржник зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів, які свідчили б про здійснення ТОВ "СПЕКТР-АГРО" оплати послуг адвоката. Крім цього, скаржник стверджує про недотримання вимог ч. 4 ст 126 ГПК України, у зв`язку з чим, на його думку, місцевий господарський суд за власною ініціативою повинен був зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

08.09.2020 апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передана на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

11.09.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків попередньо поданої апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 року у справі № 910/4701/20.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 у зв`язку з перебуванням суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями - доповідачами, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 року у справі № 910/4701/20, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.09.2020 апеляційна скарга АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/4701/20 передана раніше визначеному автоматизованою системою складу суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження додаткового рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/4701/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/4701/20, об`єднано апеляційні скарги АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення від 24.06.2020 та додаткове рішення від 16.07.2020 у справі № 910/4701/20 в одне апеляційне провадження та визначено здійснювати їх розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

12.10.2020, тобто з пропуском встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 строку, позивачем до Північного апеляційного господарського суду було подано відзив на апеляційні скарги. Поважність причин пропуску вказаного строку та клопотання про його поновлення позивач обґрунтовує запровадженням карантинних обмежень в роботі товариства з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), що унеможливило підготовку та подання відзиву у встановлений судом строк.

17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-ІХ, яким було внесено зміни, у тому числі, до «Прикінцевих положень» Господарського процесуального кодексу України.

Так, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України).

З огляду на викладене, враховуючи, що неможливість подання позивачем відзиву на апеляційні скарги у визначений судом строк була зумовлена обмеженнями в роботі товариства, впровадженими у зв`язку з карантином, колегія суддів виходить з доцільності продовження процесуального строку на подання відзиву на апеляційні скарги та прийняти вказаного відзиву ТОВ "СПЕКТР-АГРО" до розгляду.

У поданому відзиві позивач проти доводів скаржника заперечує, у зв`язку з чим просить апеляційні скарги АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення від 24.06.2020 та додаткове рішення від 16.07.2020 у справі № 910/4701/20 залишити без задоволення, а оскаржувані судові акти - без змін. Крім цього, у поданому відзиві позивач - ТОВ «СПЕКТР-АГРО», просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи судом апеляційної інстанції у розмірі 10000,00 грн.

04.11.2020, тобто також з порушенням визначеного ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 строку, АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Північного апеляційного господарського суду було подано відповідь на відзив. Поважність причин пропуску вказаного строку та клопотання про його поновлення відповідач обґрунтовує отриманням відзиву позивача лише 16.10.2020, що об`єктивно унеможливлювало подання ним відповіді на відзив у встановлений судом апеляційної інстанції строк - до 15.10.2020.

Виходячи з вищенаведених обставин, враховуючи наявність причини, яка об`єктивно поза волею відповідача унеможливлювала подання ним відповіді на відзив у встановлений судом строк, з метою забезпечення реалізації стороною закріплених ГПК України процесуальних прав, колегія суддів виходить з доцільності продовження процесуального строку та прийняття відповіді АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на відзив на апеляційні скарги до розгляду.

Так, у вказаній відповіді скаржник, серед іншого, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Калатай Н.Ф., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 11.11.2020 у справі №910/4701/20, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Калатай Н.Ф., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою від 11.11.2020 прийнято апеляційні скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 та на додаткове рішення на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі №910/4701/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі № 910/4701/20, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2016 між ТОВ "СПЕКТР-АГРО" (поклажодавець) та ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії ПАТ "ДПЗКУ "Богданівецький комбінат хлібопродуктів" (зерновий склад) було укладено договір складського зберігання насіння ріпаку № 248-Р/ЗБ/2016, за умовами якого поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а зерновий склад зобов`язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

Кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються зерновим складом поклажодавцю відповідно до умов цього договору (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору якість зерна повинна відповідати державним стандартам України та підтверджуватись карткою аналізу зерна, що видається зерновим складом при прийнятті зерна на зберігання, згідно Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 13.10.2008 № 661 (далі - Інструкція).

За умовами п. 3.1 договору зерновий склад приймає від поклажодавця зерно, забезпечує кількісне і якісне його зберігання та здійснює відпуск зерна поклажодавцю.

Пунктами 4.4 та 4.8 договору встановлено, що зерновий склад приймає зерно за фізичною вагою, визначає його якість та видає поклажодавцю супровідні документи із зазначенням якісних показників переданого на зберігання зерна згідно з Інструкцією.

Зерновий склад видає поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після передачі зерна на зберігання (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.4 договору після закінчення строку зберігання зерна поклажодавець зобов`язаний забрати зерно з зернового складу не пізніше останнього дня граничного строку зберігання, вказаного у п. 12.1 договору.

У п. 6.1 сторони погодили, що не пізніше ніж за 10 робочих днів до запланованої дати відвантаження зерна поклажодавець зобов`язаний письмово повідомити про це зерновий склад. Кількість (вага), строки та спосіб відвантаження зерна (у тому числі - перелік транспортних засобів, водіїв та експедиторів) узгоджуються поклажодавцем із зерновим складом з урахуванням технічних можливостей зернового складу, погодних умов та інших факторів.

Відповідно до п. 6.2 договору поклажодавець здійснює зазначене повідомлення зернового складу про намір відвантажити зерно шляхом надання заяви на відвантаження зерна (форма заяви - додаток № 5 до даного договору, що є його невід`ємною частиною).

Для отримання зерна поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу оригінал першого примірника складського документу на зерно, заяву на відвантаження зерна та довіреність на отримання зерна із зазначенням його кількості (п. 6.5 договору).

За умовами п. 6.9 договору відвантаження зерна здійснюється зерновим складом за фізичною вагою і за фактичними показниками якості, сформованими відповідно до загальної партії зерна, що зберігається на зерновому складі (з урахуванням положень п. 5.4 даного договору).

Якість зерна підтверджується посвідченням про якість зерна за ф. 42, виданим лабораторією зернового складу (п. 6.10 договору).

Відповідно до п. 6.15 договору доказом виконання зерновим складом обов`язку з відвантаження партії зерна належної кількості та якості є підписана представником поклажодавця товарно-транспортна накладна (ТТН), погашена складська квитанція, виправлення в тексті якої не допускається.

У разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність та відшкодовують завдані збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством України та умовами даного договору (п. 11.1 договору).

Додатковою угодою до договору № 1 від 21.12.2016 сторони, зокрема, продовжили строк дії договору та граничний строк зберігання до 31.05.2017.

03.07. 2017 року, укладаючи додаткову угоду до договору № 2, сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору та строку зберігання зерна до 31.08.2017.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2018 у справі № 910/1923/18, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 та Верховного суду від 24.07.2019, встановлені обставини справи стосовно передання позивачем на зберігання відповідачу насіння ріпаку 1 класу, яке призначене для заготівлі та постачання для промислового перероблення і експортування. Факт прийняття від позивача на зберігання насіння ріпаку 1 класу підтверджується виданими поклажодавцю складськими документами, а саме: складською квитанцією № 215 (Серія АЦ № 264795) та № 216 (Серія АЦ № 264796) від 02.08.2016 на загальну залікову вагу 508 810 кг. Якість ріпаку, що був переданий на зберігання до філії ПАТ «ДПЗКУ «Богданівецький - комбінат хлібопродуктів» відповідала вимогам ДСТУ 4966:2008, що підтверджується карточками аналізу зерна № 14 та №15 від 02.08.2016, які були видані філією ПАТ «ДПЗКУ» Богданівецький КХП. Згідно акту-розрахунку № 3 від 19.01.2017, складеного по місцю зберігання зерна - Богданівецький КХП (Елеватор), вбачається, що залишок насіння ріпаку, який знаходиться на зберіганні у відповідача і підлягає поверненню позивачу, становить 30 805 кг.

У вказаному рішенні суду також встановлено, що 23 серпня 2017 року позивачем було підготовлено та направлено на адресу відповідача претензію вих. № 302 щодо повернення зі зберігання ріпаку 1 класу в кількості 30 805 кг.

У відповідь на претензію відповідачем було скеровано на адресу позивача лист № 130-7-3825/2-21/5131 від 14.09.2017, у якому відповідач не заперечував факту наявності на зберіганні у філії ПАТ «ДПЗКУ «Богданівецький комбінат хлібопродуктів» залишку зерна у кількості 30 805 кг, проте повідомив про неналежне оформлення заяви про відвантаження зерна від 07.08.2017, а саме: без зазначення транспортного засобу, водія та експедитора, яким буде здійснюватись відвантаження насіння ріпаку.

02 жовтня 2017 року позивачем було повторно надіслано претензію-вимогу вих. № 359, у якій повідомлялось, що відповідно до картки аналізу зерна від 29.09.2017, виданої філією ПАТ «ДПЗКУ «Богданівецький комбінат хлібопродуктів», зерно має характеристики, що не відповідають вимогам ДСТУ 4966:2008, у зв`язку з чим позивач відмовляється від зерна та просить відшкодувати його вартість у розмірі 342 859,65 грн., у т.ч. ПДВ 20%.

З доданого відповідачем до відзиву листа №130-7-4392/2-21/6748 від 16.11.2017 вбачається, що позивачу було відмовлено у задоволенні претензії від 02.10.2017 унаслідок неподання останнім документів, які підтверджують розмір суми, на яку знизилась вартість ріпаку, та доказів того, що він не може бути використаний за первісним призначенням. Крім того, відповідач повідомив, що картка аналізу зерна від 29.09.2017 не відповідала встановленим вимогам ДСТУ 4163-2003 (однак, доказів направлення чи отримання позивачем зазначеного листа матеріали справи не містять).

Листом вих. № 533 від 08.05.2018 (вхід. № 1691 від 17.05.2018) відповідач повідомив позивача про необхідність у термін до 31 травня 2018 року відвантажити зерно у повному обсязі.

18.05.2018 на адресу відповідача було направлено заяву на відвантаження зерна вих. № 58 (вх. № 253 від 18.05.2018).

За результатами розгляду вищевказаної заяви відповідачем було направлено лист вих. № 592 від 22.05.2018 (вх. № 1891 від 01.06.2018), яким повідомлялося про допущення помилки в частині реквізитів договору складського зберігання насіння ріпаку, у зв`язку з чим відвантаження зерна за заявою № 58 є неможливим.

23 травня 2018 року позивачем було повторно направлено заяву вих. № 62 від 23.05.2018 (вх. № 263 від 23.05.2018) на відвантаження ріпаку 1 класу з проханням узгодити дату відвантаження на 29.05.2018, враховуючи, що граничним строком зберігання зерна за договором є 31 травня 2018 року.

Листом вих. № 628 від 29.05.2018 (вх. № 1949 від 05.06.2018) відповідач повідомив позивача, що внаслідок подання заяви вих. № 62 від 23.05.2018 менше, ніж за 10 робочих днів до запланованої дати відвантаження, у філії ПАТ «ДПЗКУ «Богданівецький комбінат хлібопродуктів» відсутня технічна можливість забезпечити відвантаження до 29.05.2018.

29 травня 2018 року на адресу відповідача було направлено лист вих. № 137 від 29.05.2018 (вх. № 273 від 29.05.2018) про відмову від отримання зерна зі зберігання у зв`язку з отриманням на запит 23.05.2018 витягу з ДП Держреєстру України про обсяги зерна ТОВ "СПЕКТР-АГРО" та складської квитанції на зерно № 66 від 19.01.2017 (АЧ№187186), відповідно до якої якість зерна у кількості 30 805 кг не відповідає умовам ДСТУ 4966:2008. Тому відповідно до ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» позивач просив компенсувати вартість зерна у розмірі 342 859,65 грн.

У відповідь на вищезазначену вимогу відповідач направив на адресу позивача лист №130-7-2263/2-21 від 31.05.2018 (вх. № 2048 від 12.06.2018), у якому повідомив позивача щодо неможливості відмови від зерна, оскільки ним не надано належних та достатніх доказів на підтвердження понесених збитків внаслідок неналежної якості зерна.

За таких обставин господарський суд міста Києва 16.07.2018 у справі № 910/1923/18 ухвалив рішення, яким визнав правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ «СПЕКТР-АГРО» про стягнення з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» вартості переданого на зберігання зерна у сумі 342 859,65 грн.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, ТОВ «СПЕКТР-АГРО» зазначило, що листом повідомляло відповідача про відмову від отримання зерна зі зберігання та вимагало повернення його вартості в сумі 342 859,65 грн, однак, спірна сума вартості переданого на зберігання зерна надійшла на рахунок позивача лише 22.02.2019 і 25.02.2019 у порядку виконання рішення суду від 16.07.2018 у справі № 910/1923/18. У зв`язку з наведеною обставиною, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 58 971,86 грн та 3% річних у розмірі 15 217,33 грн, нараховані на заборгованість у сумі 342 859,65 грн за період, починаючи з дати закінчення строку дії договору зберігання - 01 вересня 2017, по дату фактичного надходження коштів на рахунок позивача - 25 лютого 2019.

Встановивши вказані обставини справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 21 374,47 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з червня 2018 по січень 2019, та 10 708,49 грн 3% річних, нарахованих за період з 06.05.2018 по 20.05.2019, зазначивши при цьому, що обов`язок з відшкодування вартості зерна у відповідача виник з моменту пред`явлення відповідної вимоги позивачем, а не з дати закінчення строку дії договору зберігання, як стверджує позивач, оскільки сплив вказаного строку стосується повернення речі зі зберігання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте зазначає, що правильно обґрунтувавши початкову та кінцеву дати періоду прострочення відповідачем відшкодування вартості зерна, суд помилково вказав останні саме як 06.05.2018 та 20.05.2019, виходячи з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі закріплені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У розумінні наведеної норми преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, як правильно зазначено місцевим господарським судом, обставини, встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2018 у справі № 910/1923/18, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи та мають обов`язкову силу при вирішенні даного спору по суті.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2018 у справі № 910/1923/18 встановлений факт невідповідності якості зерна у кількості 30 805 кг, яке перебувало на зберіганні у відповідача, нормам ДСТУ 4966:2008 та наявності у зв`язку з цим у відповідача, як зберігача, обов`язку з відшкодування позивачу його вартості у сумі 342 859,65 грн.

Так само вказаним рішенням суду були встановлені й обставини справи щодо направлення 29.05.2018 позивачем на адресу відповідача листа вих. № 137 (вхід. № 273 від 29.05.2018) про відмову від отримання зерна зі зберігання у кількості 30 805 кг у зв`язку з невідповідністю його якості нормам ДСТУ 4966:2008 та вимогою компенсувати вартість такого зерна у розмірі 342 859,65 грн.

Частиною 2 ст. 951 ЦК України закріплено, якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

За приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з наведених норм, місцевий господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач повинен був відшкодувати позивачу вартість зерна в сумі 342 859,65 грн у семиденний строк від дня пред`явлення відповідної вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У розумінні наведеної норми нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, у контексті спірних правовідносин сторін місцевим господарським судом обґрунтовано враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, згідно з яким у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, у якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, у які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.Тому, якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Отже, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з простроченням виконання обов`язку з відшкодування 342 859,65 грн вартості переданого на зберігання зерна.

Доводи скаржника про те, що грошове зобов`язання у нього виникло лише на підставі рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2018 у справі №910/1923/18, колегією суддів відхиляються, оскільки у розумінні ч. 2 ст. 951 ЦК України та ч. 2 ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» обов`язок зберігача відшкодувати вартість зерна, переданого на зберігання, виникає в силу відмови поклажодавця від майна, якість якого змінилася настільки, що воно не може бути використане за первісним призначенням, та заявлення вимоги про компенсування його вартості. У той час як звернення ТОВ «СПЕКТР-АГРО» до суду з позовом про стягнення з АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 342 859,65 грн вартості зерна та ухвалення судом рішення про задоволення позову є лише наслідком відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не були враховані правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); так само як і від висновку, викладеного у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, ухвалення судом рішення про стягнення спірної суми вартості зерна не припиняє уже існуючого обов`язку відповідача з її відшкодування позивачу, так само, як і не позбавляє останнього права нараховувати передбачені ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних до моменту фактичної сплати спірної суми боргу відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про необхідність урахування у даній справі правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.06.2019 у справі № 910/9288/18, оскільки наведений у ній висновок про застосування норм матеріального права, зокрема статті 625 Цивільного кодексу України, зроблений, виходячи з інших правовідносин сторін.

Водночас колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що суд першої інстанції припустився помилки, вказавши першим днем прострочення відповідачем виконання обов`язку з відшкодування вказаної суми коштів 06.05.2018, оскільки позивач повідомив відповідача про відмову від зерна та пред`явив вимогу про компенсацію його вартості 29.05.2018, тому останнім днем встановленого ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденного строку було 05.06.2018, а відтак першим днем прострочення - 06.06.2018.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що визначивши кінцевою датою нарахування дату, коли вартість зерна у сумі 342 859,65 грн була перерахована відповідачем на рахунок виконавчої служби, місцевий господарський суд припустився помилки, вказавши на 21.05.2019, адже згідно з платіжним дорученням № 834678 вартість зерна у сумі 342 859,65 грн була перерахована відповідачем на рахунок Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 19.02.2019.

Отже, здійснивши перерахунок інфляціних втрат та 3 % річних, виходячи з вказаних початкової та кінцевої дат прострочення відповідачем виконання обов`язку з відшкодування вартості зерна у сумі 342 859,65 грн, колегія суддів зазначає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування за період з липня 2018 по січень 2019 у сумі 21 374,47 грн, яка і визначена до стягнення місцевим господарським судом, враховуючи, що у червні 2018 індекс інфляції становив 100,0%, а відтак помилкове включення судом вказаного місяця до періоду нарахування не вплинуло на кінцевий результат виконаного розрахунку.

Також за перерахунком суду апеляційної інстанції з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 06.06.2018 по 18.02.2019 у сумі 7 270,50 грн.

Враховуючи викладене, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню, однак, не в сумі, обчисленій місцевим господарським судом.

У силу ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).

У розумінні вказаних норм зміна рішення може полягати у внесенні деяких поправок, зокрема, до резолютивної частини рішення (наприклад, зменшити чи збільшити суму, що підлягає стягненню, змінити розмір судового збору, що підлягає стягненню, тощо), не змінюючи при цьому викладеного в рішенні головного висновку місцевого господарського суду щодо прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах.

За таких обставин Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі № 910/4701/20 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення в частині розрахунку суми 3% річних підлягає зміні.

Враховуючи зміну судового рішення, судом апеляційної інстанції здійснено новий розподіл судових витрат як в частині витрат зі сплати судового збору за розгляд даної справи у суді першої інстанції, за результатами якого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 842,21 грн, так і в частині суми витрат на професійну правничу допомогу.

Як уже зазначалося, окрім ухваленого місцевим господарським судом рішення по суті спору, АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було також подано апеляційну скаргу й на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020 року у справі № 910/4701/20.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду з позовом про стягнення 74442,81 грн, ТОВ «СПЕКТР-АГРО» у поданій позовній заяві водночас просило стягнути з відповідача судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22007,00 грн, додавши при цьому до матеріалів позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які воно очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи.

Крім цього, позивачем до матеріалів позовної заяви також було додано договір № 6 про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2019; додаток № 40 від 30.03.2020 до договору, яким визначено розмір та порядок оплати послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги у спорі про стягнення з АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 3% річних та інфляційних втрат; довіреність від 28.12.2019 року та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6846/10 від 05.09.2018.

24.06.2020 господарським судом міста Києва було ухвалено рішення у справі № 910/4701/20, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» 3% річних в сумі 10 708,49 грн, інфляційні втрати у сумі 21 374,47 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 905,91 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

30.06.2020 до господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ "СПЕКТР-АГРО" про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 14706,15 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До зазначеної заяви товариством було додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Боханом С.О. при наданні професійної правничої допомоги у даній справі на загальну суму 14 706,15 грн, а також акт № 17 здачі-приймання правових послуг за договором надання правової (правничої) допомоги від 27.06.2020 на загальну суму 14 706,15 грн, якими підтверджується надання позивачу наступних видів професійної правничої допомоги: зустріч з клієнтом з метою зясування обставин справи, по якій надається професійна правнича допомога у спірних правовідносинах - 525,50 грн, підготовка позовної заяви (правовий аналіз наданих клієнтом документів, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту позовної заяви) - 10000,00 грн, скдадання розрахунку позовних вимог - 1000,00 грн, підготовка письмових доказів (додатків до позовної заяви) - 1576,00 грн, оплата професійної правничої допомоги за прийняття рішення на користь клієнта - 1604,15 грн.

Виходячи з наведених обставин, керуючись при цьому загальним принципом розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, закріпленим ч. 4 ст. 129 ГПК України, місцевий господарський суд ухвалив додаткове рішення, яким стягнув з АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ТОВ "СПЕКТР-АГРО" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 337,98 грн.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування вказаного додаткового рішення суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У силу частини 2 вказаної норми за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 5 наведеної норми).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Встановивши, що матеріалами справи підтверджується факт надання професійної правничої допомоги адвокатом Боханом С.О., обсяг наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартість у сумі 14706,15 грн, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також загального правила розподілу судових витрат, закріпленого ч. 4 ст. 129 ГПК України, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Посилання скаржника на те, що позивачем не надані докази здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу, не можуть бути підставою для скасування ухваленого судом додаткового рішення, оскільки за умовами п. 4.1 додатку № 40 від 30.03.2020 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 6 від 21.01.2019, укладеного між позивачем у даній справі та адвокатом Боханом С.О., оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку: 100% вартості послуги сплачується замовником адвокату протягом 30 календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції.

Отже, станом на дату ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного додаткового рішення у даній справі, кінцева дата строку оплати позивачем послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги ще не настала.

Водночас колегією суддів враховано, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Також у поданій скарзі апелянт стверджує про недотримання вимог ч. 4 ст 126 ГПК України, у зв`язку з чим, на його думку, місцевий господарський суд за власною ініціативою повинен був зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень наведеної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, якщо, на її думку, не було дотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

При цьому, у силу ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однак, відповідач своїм процесуальним правом подати до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не скористався.

Таким чином, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, місцевий господарський суд, не мав права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи за відсутності відповідного клопотання про це сторони у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Отже, доводи апелянта, наведені у поданій скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, враховуючи зміну рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 в частині стягнення 3% річних в бік зменшення, колегія суддів зазначає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають пропорційно зменшені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5658,80 грн.

Як уже зазначалося, позивач у відзиві на апеляційні скарги одночасно просить стягнути з відповідача 10000,00 грн витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи у господарському суді апеляційної інстанції.

Розглянувши заявлену вимогу, колегія суддів зазначає про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з такого.

Аналіз вище наведених норм ГПК України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспіврпозмірності розміру таких витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн позивач, окрім уже наявних у матеріалах справи договору № 6 про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2019, довіреності від 28.12.2019 року та свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6846/10 від 05.09.2018, до суду апеляційної інстанції надав додаток № 55 від 01.10.2020 до договору № 6 від 21.01.2019, яким визначено розмір та порядок оплати послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги у справі № 910/4701/20 у господарському суді апеляційної інстанції, акт № 31 від 09.10.2020 здачі-приймання послуг за договором про надання правничої допомоги на суму 10000,00 грн, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаний адвокатом Боханом С.О. при наданні професійної правничої допомоги у справі № 910/4701/20 за апеляційними скаргами АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення від 24.06.2020 та додаткове рішення від 16.07.2020.

У свою чергу, відповідач у відповіді на відзив на апеляційні скарги, серед іншого, завив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних людей, тому в силу ст. 12 ГПК України дана справа є малозначною. Розгляд справи, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції здійснюється у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Адвокат Бохан С.О. надавав професійну правничу допомогу позивачу і при розгляді даної справи у суді першої інстанції, а тому не потребував багато часу для підготовки та складання відзиву на подані відповідачем апеляційні скарги. Враховуючи викладене, заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи судом апеляційної інстанції у розмірі 10000,00 грн є неспіврозмірною з ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим часом на їх надання.

З аналізу наведених вище положень ч. 4 - 6 ст. 126 ГПК України слідує, що суд може зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу, лише за клопотанням сторони шляхом оцінки викладених нею доводів щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат з такими критеріями, як: складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з акту № 31 від 09.10.2020 здачі-приймання послуг за договором про надання правничої допомоги, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Боханом С.О., останнім була надана професійна правнича допомога позивачу під час розгляду Північним апеляційним господарським судом справи № 910/4701/20, а саме: участь у судовому розгляді справи, яка включала правовий аналіз апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту відзиву на апеляційну скаргу, загальною вартістю - 10000,00 грн.

Водночас з матеріалів справи слідує, що при рогляді даної справи судом першої інстанції інтереси ТОВ "СПЕКТР-АГРО" представляв той самий адвокат - Бохан С.О., а відтак останній уже був обізнаний з фактичними обставинами справи, наявними у матеріалах справи доказами, запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, а також нормами чинного законодавства та судовою практикою з питань їх застосування до спірних правовідносин сторін, у зв`язку з чим складання відзиву на апеляційні скарги відповідача, який за своїм змістом фактично дублює мотиви, якими керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення по суті спору, та дослівно відтворює заяву позивача про ухвалення додаткового рішення вих. № 2706/05-ДПЗКУ від 27.06.2020, не вимагало значного обсягу робіт та не зайняло багато часу.

З огляду на наведене, враховуючи незначну складність даної справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, колегія суддів вважає, що вартість підготовки відзиву на апеляційні скарги є завищеною та неспіврозмірною з часом, витраченим адвокатом на його підготовку, а також оспорюванню у суді апеляційної інстанції сумою.

За таких обставин, беручи до уваги, що розмір оплати професійної правничої допомоги за годину роботи адвокатом Боханом С.О. визначений у сумі 1051,00 грн (50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день подання позову), колегія суддів вважає, що співрозмірною та розумною сумою до відшкодування, з урахуванням обсягу наданих послуг і виконаних робіт з підготовки відзиву на апеляційні скарги, буде 5255,00 грн (5 годин).

Враховуючи, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 10000,00 грн є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, а також беручи до уваги клопотання АК "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про його зменшення, колегія суддів дійшла висновку про доцільність зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції до 5255,00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 року у справі № 910/4701/20 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 року у справі № 910/4701/20 змінити. Здійснити новий розподіл судових витрат.

Пункти 2 резолютивних частин рішення та додаткового рішення викласти в наступній редакції:

« 2. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, буд. 20; ідентифікаційний код 36348550) 3% річних у сумі 7270 грн 50 коп., інфляційні втрати у сумі 21 374 грн 47 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 842 грн 21 коп.».

« 2. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, буд. 20; ідентифікаційний код 36348550) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5658 грн 80 коп.».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, буд. 20; ідентифікаційний код 36348550) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279) 339 грн 84 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020 року у справі № 910/4701/20 залишити без задоволення.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, буд. 20; ідентифікаційний код 36348550) 5255 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді справи №910/4701/20 у суді апеляційної інстанції.

6. Справу № 910/4701/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.11.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна