РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2020Справа № 910/15231/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінік 777"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО"

про стягнення 636 730, 89 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Домінік 777" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (відповідач) про стягнення 636 730, 89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків за Договором поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 щодо оплати поставленого позивачем товару на загальну суму 636 730, 89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15231/20, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 про відкриття провадження у справі № 910/15231/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Частиною 3 статті 252 цього Кодексу визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до стст 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 05.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Домінік 777" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (далі - покупець) було укладено Договір поставки № 050219-03/1г.

За умовами п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставка товару здійснюється на підставі накладних згідно замовлення покупця, яка і є невід`ємною частиною договору.

Загальна вартість договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору (п. 1.3 Договору).

Асортимент та кількість товару погоджується сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення. Постачальник зобов`язується дотримуватися відповідності позицій товару у накладній позиціям у замовленні. Кожне замовлення повинно бути оформлено окремо накладною. Не допускається об`єднання декількох замовлень в одну накладну та оформлення декількох накладних по одному замовленню (п. 3.1 Договору).

Постачальник зобов`язується здійснити доставку на умовах визначених нижче і передати товар покупцю протягом 7 (семи) календарних днів з моменту погодження замовлення та/або у відповідності підписаного сторонами графіку, домовленостей та замовлення, якщо інший строк не вказаний в погодженому замовленні покупця (п. 4.1 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору постачальник зобов`язується поставляти (передавати у власність покупця) товари за цінами зазначеними у специфікації затвердженій сторонами. Ціна товару в специфікації повинна вказуватися як з ПДВ, так і без ПДВ, а також зазначатися у гривнях та включати не більше двох знаків після коми. У накладних ціна товару повинна вказуватися з округленням до цілих копійок та при кожній наступній поставці не може перевищувати цін, узгоджених у специфікації. Підвищення цін на продовольчі товари може здійснюватися не частіше одного разу в місяць, а на товари не продовольчої групи не частіше одного разу в квартал.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Домінік 777" поставляло, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІППО" приймало товар, однак з липня 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІППО" припинило здійснювати оплату за поставлений товар, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 636 730,89 грн.

На підтвердження здійснення на користь позивача поставки товару у загальній сумі 636 730,89 грн, позивачем надано видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи (том № 1 а.с. 37-250, том № 2 а.с. 1-56).

Судом встановлено, що видаткові накладні містять підписи представників постачальника та покупця, а також скріплені їх печатками.

Наявними в матеріалах справи видатковим накладними підтверджується поставка позивачем відповідачу товару на загальну суму 636 730,89 грн.

Відповідно до п. 5.4. Договору оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5. даного Договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 60 (шістдесят днів) календарних днів з моменту поставки товару.

Позивач зазначає, що п. 5.5. Договору ліміт не встановлений, а тому зазначеного ліміту не існувало і поставлений товар мав бути сплачений через 60 (шістдесят днів) календарних днів з моменту поставки товару.

Судом встановлено, що між сторонами було встановлено окремі відстрочки на деякі види товару відповідно до укладених Додаткових угод, а саме:

Договором про внесення змін № 1 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 який укладено 05.02.2019 встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ «Сарма», «Новий Жемчуг», «Лотос-М», «Ушастий нянь», «Невська косметика» здійснюється кожні 70 (сімдесят) календарних днів з моменту отримання товару.

Договором про внесення змін №2 від 05.02.2019 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ «ВІС» здійснюється покупцем кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів після його реалізації.

Договором про внесення змін №5 від 05.02.2019 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ «Фітодоктор», ТМ «Амальгама» здійснюється покупцем кожні 30 (тридцять) календарних днів після його реалізації.

Договором про внесення змін №б/н від 05.02.2019 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ "Неlеn Наrреr" здійснюється покупцем кожні 7 (сім) календарних днів після його реалізації.

Договором про внесення змін №б/н від 05.02.2019 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ "ВІС" (запальнички) здійснюється Покупцем кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів після його реалізації.

Договором про внесення змін №б/н від 05.02.2019 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 року встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ «Малятко» здійснюється Покупцем через 50 (п`ятдесят) календарних днів з моменту поставки.

Договором про внесення змін №б/н від 03.04.2019 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 року встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ «Nat», здійснюється покупцем кожні 7(сім) календарних днів після його реалізації.

Договором про внесення змін №б/н від 10.05.2019 до договору поставки № 050219-03/1г від 05.02.2019 встановлено, що оплата за поставлений товар ТМ "СОLGАТЕ", ТМ "Раlmolive" здійснюється покупцем кожні 65 (шістдесят п`ять) календарних днів з моменту поставки товару.

Позивачем надано Розрахунок заборгованості по Договору № 050219-03/1г від 05.02.2019 (а.с. 59-62) з урахуванням встановлених Договором та Додатковими угодами до нього строків оплати за поставлений товар.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач з липня 2020 не надає звіти про реалізований товар, а також товар поставлений протягом липня-серпня 2020 під реалізацію, не був повернутий відповідно до п.5.7 Договору поставки, а тому позивач вважає, що такий товар був реалізований та рахує строк оплати за такий товар з 31.08.2020.

Суд дослідивши Розрахунок заборгованості по Договору № 050219-03/1г від 05.02.2019, наданим позивачем, дійшов висновку про його обґрунтованість.

Суд дійшов висновку що, строк оплати поставленого позивачем згідно Договору № 050219-03/1г від 05.02.2019 товару на підставі видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи (том № 1 а.с. 37-250, том № 2 а.с. 1-56) на загальну суму 636 730,89 грн у відповідача настав.

Доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару у загальній сумі 636 730,89 грн матеріали справи не містять, разом як і жодних інших доказів, які б спростовували наявні в матеріалах справи докази на підтвердження такої поставки у такій сумі.

Умовами п. 7.2.2. Договору визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар в розмірах і терміни, установлені Договором.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 636 730,89 грн заборгованості (основного боргу).

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 9 554,80 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 4 550,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 9 554,80 грн покладається на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Позивачем до позовної заяви долучено: Договір № 08-20-Д-1 про надання правової допомоги від 18.08.2020 (далі - Договір про надання правової допомоги); Свідоцтво про прав на зайняття адвокатською діяльністю Ан І.М. від 22.05.2019 серії ВН № 000470; Ордер серії ВН № 113082 від 30.09.2020, виданий АО «Жуковський і партнери» на підставі Договору № 08-20-Д-1 про надання правової допомоги від 18.08.2020.

Судом встановлено, що Договір про надання правової допомоги укладено між Адвокатським Об`єднанням «Жуковський і партнери» (далі - об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домінік 777" (далі - клієнт).

Пунктом 1 Договору про надання правової допомоги визначено його предмет.

Судом досліджено, що зі змісту пункту 1 Договору про надання правової допомоги, який визначає його предмет, не вбачається що даний договір укладено сторонами саме у зв`язку з розглядом Господарським судом міста Києва справи № 910/15231/20.

Відповідно до п. 3.2. Договору гонорар складається з суми вартості послуг, які узгоджені сторонами та зазначені в відповідних Актах наданих послуг, складених відповідно до Договору.

Факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг, який підписаний сторонами. Підставою для сплати гонорару є акт наданих послуг. Клієнт сплачує гонорар у строки, зазначені в Акті або у порядку попередньої оплати (п. 3.6 Договору).

Разом з цим, позивачем не додано до матеріалів справи актів наданих послуг, визначених пунктом 3.2. Договору про надання правової допомоги в якості підтвердження взаємного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором.

Враховуючи те, що згідно п. 3.6 Договору факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг, а такий позивачем не був наданий, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами у розумінні ст. 76, 77 ГПК України, понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 4 550,00 грн.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для покладення витрат позивача у загальній сумі 4 550,00 грн на відповідача.

Керуючись ст. 6, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (Україна, 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33; ідентифікаційний код юридичної особи 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінік 777" (вул.Академіка Янгеля 4, м.Вінниця, Вінницька область, 21007; ідентифікаційний код юридичної особи 34625668) 636 730,89 грн (шістсот тридцять шість тисяч сімсот тридцять гривень 89 коп.) заборгованості та 9 554,80 грн (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 80 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 02.12.2020.

Суддя Гумега О.В.