ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1918/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Сарган А.П.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/1918/20

за позовом Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" (65082, м. Одеса, вул. Преображенська, 3, )

до відповідача: Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (65082, м. Одеса, вул. Преображенська, 3, )

про стягнення 955 190,64 грн., -

за участю представників:

від позивача: Пудлінська Л.І., ордер ОД № 434974 від 17.08.2020р.

від відповідача: Трощеновський О.В. /самопредставництво/

В С Т А Н О В И В:

Державна установа "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" звернулась до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України збитків, що складаються з витрат позивача на утримання нежитлових приміщень, які фактично займав відповідач за період з 01.07.2017р. по 30.06.2020р., в загальній сумі 955 190,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення строку дії договору оренди відповідач в порушення умов п.10.9 і 10.10 договору та ст.785 і ч.2 ст.795 ЦК України орендоване майно позивачу не повернув та продовжує користуватися орендованим приміщеннями по теперішній час.

20.07.2020р. постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позов за вх. № 21664/20 від 14.08.2020р. відповідач просить суд відмовити у задоволені позову в частині стягнення 725 481,68 грн., зокрема витрат на оплату праці сторожів позивача (охорона приміщень), витрат на оплату праці двірника (утримання прилеглої території), витрат на оплату праці інженера (утримання систем комунального призначення), з посиланням при цьому на те, що відповідач частково визнає позовні вимоги позивача, зокрема у сумі 229 708,96 грн., в тому числі заявлені до стягнення витрати на: - оплату опалення приміщень - у розмірі 124 722,26 грн.; - оплату електроенергії - у розмірі 87 804,24 грн.; - оплату за постачання холодної води та водовідведення - у розмірі 13 746,56 грн.; - оплату за вивезення побутових відходів - у розмірі 3 435,90 грн.

Відповідач зазначає, що він не погоджується щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову в частині стягнення витрат у сумі 725 481,68 гри., в тому числі витрат на охорону будівель і території, утримання прилеглої до будинку території, утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення.

Крім того, відповідач зазначає, що упродовж тривалого часу орендував у позивача частину будівлі по вул. Преображенській, 3 у місті Одесі. Останній Договір оренди № 1 від 31.12.2009 р. було укладено строком на 1 рік до 31.12.2010р. включно.

Відповідач визнає ту обставину, що продовжує знаходитись у приміщеннях будівлі по вул. Преображенська, буд. 3, яка належить Національній академії наук України, після закінчення терміну дії означеного вище договору оренди, а також визнає ту обставину, що позивач здійснював витрати на оплату електроенергії, постачання холодної води та водовідведення, вивезення побутових відходів, вартість яких збільшена з огляду на розміщення відповідача у приміщеннях будівлі. А також й ту обставину, що позивач оплачував опалення приміщень, вартість якого натомість не змінюється, незалежно від розміщення відповідача у будівлях.

Відповідач зазначає, що судами неодноразово розглядалась судова справа № 916/3644/13 з ідентичними обставинами, правовими підставами позову, того ж самого позивача до відповідача щодо тотожних витрат, однак здійснених у період з 2011 по 2017 рік. За результатами розгляду судами встановлено безпідставність стягнення з відповідача витрат позивача на утримання власних працівників та організації.

Також відповідач зазначає, що заявлені позивачем до стягнення витрати у сумі 725 481,68 грн. на утримання власних працівників та організації не є збитками, в розумінні приписів ст. 22 ЦК України.

Відповідач зазначає, що він розміщується у приміщеннях будівлі по вул. Преображенська, 3 на виконання приписів його засновника та власника будівлі - Національної академії наук України.

Крім того, відповідач зазначає, що не мав правових підстав оплачувати виставлені позивачем рахунки, оскільки є бюджетною установою та має реєструвати власні зобов`язання у органах казначейства, зокрема на підставі діючого договору оренди.

Відповідач зазначає, що позивач ухиляється від укладення договору оренди, в тому числі пропонує його укладення на заздалегідь неприйнятних умовах. У судовій справі № 12/17-3778-2011 встановлено, що позивач фактично ухилився від укладення нового договору оренди у відповідності з вимогами діючого законодавства, що свідчить про прострочення кредитора.

Також, відповідач зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між понесеними ним витратами та діями відповідача щодо знаходження останнього у будівлі.

У відповіді на відзив за вх. № 24871/20 від 21.09.2020р. позивач просить суд визнати відзив відповідача - на позовну заяву позивача таким, що не містить доводів, аргументів та доказів, достатніх для відмови в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог.

Крім того, просить суд позовні вимоги Державної установи «Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України» до Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України про стягнення коштів - задовольнити в повному обсязі.

Позивач зазначає, що згідно з пунктом 3.1 Договору, крім орендної плати, Орендар сплачує Орендодавцю по розрахунках Орендодавця: відшкодування комунальних платежів; відшкодування податку на землю; витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати (додаток № 2 до Договору). А тому Інститут відповідно до пунктів 3.1 та 10.2 Договору зобов`язаний сплачувати відповідні платежі у розмірі фактичних витрат Установи аж до підписання акта приймання-передавання на повернення майна з оренди.

Також, позивач зазначає, що відповідач не має з 01.01.2011 року правових підстав перебувати у приміщеннях будівлі по вул. Преображенській, 3 в місті Одесі. А правовими підставами для оплати відповідачем виставлених позивачем рахунків є норми частини 2 ст. 795 ЦК України, відповідно до якої договір оренди припиняється після повернення майна за актом приймання-передавання. При цьому - згідно з пунктом 3.10 Договору - у разі припинення (розірвання) договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання- передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, враховуючи санкції, балансоутримувачу.

Позивач зазначає, що причини неукладення сторонами договору оренди приміщень будівлі по вул. Преображенській, 3 в місті Одесі не мають жодного відношення до спору щодо відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат.

Позивач зазначає, що у Постанові Верховного Суду від 19.04.2018 р. по справі №916/3644/13 (спір між тими ж сторонами з приводу аналогічних обставин) чітко зазначено (стор. 10, 1-й абзац): «При цьому судами встановлено, що Договір було укладено строком на 1 рік до 31.12.2010 включно. Після закінчення строку дії Договору останній не було продовжено, однак Інститут орендоване майно Установі не повернув та продовжує користуватися орендованими приміщеннями по теперішній час, що не заперечувалось самим Інститутом, а тому Інститут відповідно до пунктів 3.1 та 10.2 Договору зобов`язаний сплачувати відповідні платежі у розмірі фактичних витрат Установи аж до підписання акта приймання-передавання на повернення майна з оренди.».

Крім того, позивач зазначає, що за загальним правилом - підставами цивільно-правової відповідальності є сукупна (одночасна) наявність наступних підстав: - протиправність дій чи бездіяльності особи; - наявність збитків; - винна поведінка (у формі дій чи бездіяльності) особи; - наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданими збитками.

При цьому: - протиправною є поведінка, яка порушує імперативні норми, права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи;

- протиправною є поведінка відповідача, яка порушує як чинні норми права (ч.1 ст. 785 ЦК України, яка зобов`язує наймача в разі припинення договору оренди негайно повернути орендодавцю орендоване майно), так і умови укладеного сторонами договору оренди - чим порушуються права позивача;

- протиправною поведінкою відповідача позивачу завдано збитків у формі витрат, понесених на утримання майна, яке неправомірно використовує для власних потреб відповідач, а саме: витрат позивача з оплати комунальних послуг та з утримання будівлі і прилеглої території; відсутність відшкодування з боку відповідача є неодержаними доходами (упущеною вигодою), які позивач одержав би у разі належного виконання відповідачем зобов`язання з відшкодування зазначених витрат, передбаченого п. 3.1 Договору оренди та Додатком 2 до нього.

Позивач зазначає, що у цьому спорі склад збитків утворюють витрати позивача з утримання майна, які відповідач має відшкодовувати позивачу відповідно до п. 3.1 Договору оренди та Додатка 2 до нього - фактично сплачені позивачем суми на оплату комунальних та експлуатаційних послуг - відповідно до норм ч. 2 ст. 22 ЦК України та ч. 2 ст.224 Господарського кодексу України.

На думку позивача, протиправна поведінка відповідача є однозначно винною. Адже вина - психічне ставлення особи до вчиненого нею га до його наслідків у формі умислу або необережності. А юридична особа (якою є відповідач по справі) не може діяти, не усвідомлюючи своїх дій чи не керуючи ними.

Оскільки поведінка відповідача, яка проявилась у неповерненні орендованого майна після сплину терміну дії договору оренди, є протиправною, здійсненою відповідно до волі відповідача, спрямованої на безоплатне протиправне використання чужого майна - така поведінка є винною.

Позивач зазначає, що наявним є також причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, завданими позивачу. Адже завдані позивачу збитки є об`єктивним наслідком протиправної поведінки відповідача.

Позивач також зазначає, що саме факт неповернення відповідачем орендованого майна та продовження безоплатного його використання без правових підстав і є підтвердженням наявності у діях відповідача повного складу правопорушення, наслідком якого є спричинення збитків позивачу .

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не надав до суду жодного доказу на підтвердження «приписів засновника (як зазначено вище - НАН України не е засновником відповідача) та власника будівлі» на розміщення відповідача в приміщеннях будівлі по вул. Преображенській, 3 в місті Одесі.

Також позивач зазначає, що новий договір оренди приміщень будівлі по вул. Преображенській, 3 в місті Одесі не було укладено сторонами з ряду причин, зокрема наступних: - низка приміщень у будівлях по вул. Преображенській, 3, які нині займає Відповідач, не відповідає вимогам пункту 1 статті 767 Цивільного кодексу України та вимогам технічних і санітарних норм, є непридатною для використання та підлягає виведенню з експлуатації; - відповідач не надав усі передбачені законодавством та нормативними актами матеріали, зокрема відсутнє погодження органу управління у сфері охорони культурної спадщини, оскільки основна будівля літ. А по вул. Преображенській, 3 належить до об`єктів культурної спадщини; - сторони не дійшли згоди щодо умов договору оренди, оскільки Відповідач відмовляється від укладення договору на умовах, погоджених власником майна - НАН України.

У запереченнях за вх. № 26932/20 від 08.10.2020р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 725 481,68 грн.

У підготовчому засіданні 12.10.2020р. судом поставлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

На підставі ст.240 ГПК України у судовому засіданні 18.11.2020р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено:

31.12.2009р. між Відділенням гідроакустики Морського гідрофізичного інституту Національної академії наук України (Орендодавець) та Фізико-хімічним інститутом захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (Орендар) було укладено договір оренди № 1 нерухомого майна, що знаходиться на балансі НАН України та віднесених до її відання установ, організацій та підприємств, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно: приміщення в двухповерховому будинку і одноповерхових будівлях (Майно), площею 536, 3 кв. м, розміщене за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 3, на 1 та 2 поверхах будинку та дворових будівлях згідно з додатками №№ 1, 3, що перебуває на балансі Відділення гідроакустики Морського гідрофізичного інституту Національної академії наук України (Балансоутримувач).

Відповідно до пункту 1.2 Договору майно передається в оренду з метою використання для наукової діяльності.

Згідно з пунктом 3.1 Договору крім орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю по розрахункам Орендодавця: відшкодовування комунальних платежів; відшкодування податку на землю; витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати (додаток № 2 до Договору).

Пунктом 3.3. Договору передбачено, Орендна плата перераховується Орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Балансоутримувач представляє орендарю рахунки за відшкодування податку на землю, комунальні платежі та інші експлуатаційні витрат до 20 числа розрахункового місяця, плата здійснюється Орендарем протягом 5 днів після отримання рахунків, але не пізніше розрахункового місяця.

Відповідно до пункту 3.6 Договору орендна плата і комунальні платежі, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягають індексації і стягуються на користь Балансоутримувача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з пунктом 3.10 Договору у разі припинення (розірвання) договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, враховуючи санкції, балансоутримувачу.

Пунктами 10.9, 10.10 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендоване майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю. У разі, якщо Орендар затримав повернення орендованого майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обовязок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.11.2011р. у справі №12/17-3778-2011, яке залишено без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2012р., Відділенню гідроакустики Морського гідрофізичного інституту Національної Академії Наук України відмовлено у задоволенні позову, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, до Фізико-Хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН і НАН України про визнання договору оренди укладеного між сторонами 31.12.2009р. продовженим до 31.12.2011р.; стягнення з відповідача боргу за договором оренди від 31.12.2009р. в сумі 101897,88 грн.; визнання незаконним та нечинним п.10.4. договору оренди від 31.12.2009р.

При цьому, у рішенні суду встановлено, що договір припинив свою дію з 01.01.2011р. Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 101897,88 грн. заборгованості по Договору за період з 01.01.2011р., в той час коли договір припинив свою дію з 01.01.2011р., суд, вважає ці вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки, заборгованість яку позивач просить стягнути з відповідача за користування приміщеннями відповідача, виникла не за Договором, а по іншим правовим підставам.

Постановою ВГСУ від 28.03.2012р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2012р. залишено без змін.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.03.2014 р. у справі №916/3644/13 з Фізико-Хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН і НАН України на користь Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна Національної Академії Наук України стягнуто збитки в сумі 640 560, 90 грн., а саме: витрати з оплати опалення приміщень 172 254, 99 грн. (53,26%), витрати з оплати електроенергії 101 404, 93 грн. (65,7%), витрати з оплати постачання холодної води та водовідведення 34 248, 06 грн. (84,95%), витрати з оплати зливових стоків 3 494, 91 грн. (49,1%), витрати з оплати вивезення побутових відходів - 942, 72 грн. (49,1%), витрати на охорону будівель і території 256 855, 60 грн. (49,1%), витрати на утримання прилеглої до будинку території 28 387, 54 грн. (49,1%) та витрати на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення 42 972,17 грн. (49,1%). В іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 р. рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2014 р. змінено, та викладено п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягнути з Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини на користь Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна Національної Академії Наук України 620 213, 53 грн. збитків у вигляді відшкодування витрат на утримання орендованого майна, в тому числі: витрати з оплати опалення приміщень в сумі 172 254, 99 грн.; витрати з оплати електроенергії в сумі 101 404, 93 грн.; витрати з оплати постачання холодної води та водовідведення в сумі 34 248,06 грн.; витрати з оплати зливових стоків в сумі 3 487, 77 грн.; витрати з оплати вивезення побутових відходів в сумі 940, 80 грн.; витрати з оплати на охорону будівель і території в сумі 240 539, 91 грн.; витрати на утримання прилеглої до будинку території в сумі 28 387, 54 грн.; витрати на утримання та обслуговування комунальних систем загального призначення в сумі 38949,53 грн.. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2014 у справі № 916/3644/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 року рішення господарського суду Одеської області від 25.03.14 та постанову Одеського апеляційного господарсько суду від 11.11.2015 р. у справі № 916/3644/13 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.07.2017р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017р., позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.07.2017р.) задоволені частково. Стягнуто з Інституту на користь Установи 176 412,19 грн. відшкодування витрат на оплату опалення приміщень, 96 996,13 грн. відшкодування витрат на оплату електроенергії, 3 116,03 грн. відшкодування витрат на оплату зливових стоків, 2 706,56 грн. відшкодування витрат з оплати за вивезення побутових відходів, 4 188,46 грн. судового збору та 6 546,41 грн. витрат на оплату судової експертизи. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.04.2018 р. касаційну скаргу державної установи "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" задоволено частково. Рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2017 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 р. у справі № 916/3644/13 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування 675 133,85 грн. витрат на охорону будівель і території, 53 718,60 грн. витрат на утримання прилеглої до будинку території, 89 931,79 грн. витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення. У цій частині справу № 916/3644/13 направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 916/3644/13 залишено без змін.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.2018р., яке залишено без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2019р., ДУ "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" відмовлено у задоволенні позову до Фізико-Хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН і НАН України про відшкодування 675133,85 грн. витрат на охорону будівель і території, 53718,60 грн. витрат на утримання прилеглої до будинку території, 89931,79 грн. витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.06.2019р. касаційну скаргу ДУ "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" залишено без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 11.12.2018р., та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2019р. у справі №916/3644/13 залишено без змін.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача збитків в розмірі 955190,64 грн., які складають:

- витрати позивача на опалення приміщень у розмірі 124 722,26 грн.;

- витрати позивача на оплату електроенергії у розмірі 87 804,24 грн.;

- витрати позивача на постачання холодної води та водовідведення у розмірі 13 746,56 грн.;

- витрат позивача з оплати вивезення побутових відходів у розмірі 3 435,90 грн.;

- витрат позивача на охорону будівель і території у розмірі 586 140,58 грн.;

- витрат позивача на утримання прилеглої до будинку території у розмірі 68 382,52 грн.;

- витрат позивача на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення у розмірі 70 958,58 грн. за період з 01.07.2017рр. по 20.06.2020р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом; суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно із статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Абзацом 16 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (Закон в редакції на 01.07.2017р.) встановлено, що утримання будинків і прибудинкових територій це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (при будинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та при будинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відповідно п.2 ч.1 ст.13 Закону відносяться до житлово-комунальних послуг.

Частинами 1, 2, 6 статті 19 вказаного Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що:

1. Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

2. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Тобто, при вирішенні спору по цій справі щодо визначення розмірів витрат позивача, які підлягають відшкодуванню, слід виходити:

1. з наявності між сторонами, укладеного договору з істотною умовою в ньому - визначенням вартості відшкодування, оплачених позивачем послуг;

2. з наявності, затверджених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги, у разі відсутності між сторонами вищевказаного договору.

Приймаючи до уваги, що оплату послуг з опалення приміщень, витрат на оплату електроенергії, витрат за постачання холодної води та водовідведення, витрат з оплати вивезення побутових відходів позивачем здійснювалась на підставі, затверджених відповідним уповноваженим органом, тарифів суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати позивача на зазначені вище послуги у розмірах, пропорційно займаних приміщень.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, з урахуванням фактичних витрат останнього та пропорційно займаної відповідачем площі нежитлових приміщень, підлягають до стягнення витрати позивача:

- на оплату опалення приміщень в розмірі 124 722,26 грн.;

- на оплату електроенергії в розмірі 87 804,24 грн.;

- на оплату витрат за постачання холодної води та водовідведення у розмірі 13 746,56 грн.;

- витрати з оплати вивезення побутових відходів в розмірі 3 435,90 грн.

При цьому, відповідач не надав до суду жодних заперечень щодо розміру витрат позивача в цій частині, а навпаки у відзиві на позов погодився із позовними вимогами в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків в розмірі 725481, 68 грн., які складаються із витрат позивача на охорону будівель і території в розмірі 586 140,58 грн., витрат на утримання прилеглої до будинку території в розмірі 68 382,52 грн. та витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення в розмірі 70 958,58 грн., господарський суд виходить з наступного.

По-перше, між сторонами не було укладено договорів про надання позивачем відповідачу вищевказаних послуг. Відповідно, не було досягнуто домовленості щодо однієї з істотних умов договору ціни.

По-друге, терміни "витрати" та "збитки" не є тотожними в розумінні ст.22 ЦК України. Позивачем не доведено, що вищевказані витрати, які він здійснив, були пов`язані зі знищенням або пошкодженням його речі, або були зроблені для відновлення його порушеного права.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що дійсно позивачем були понесені витрати на утримання нежитлових приміщень, але ці витрати були здійснені позивачем по своїх договірних зобов`язаннях перед третіми особами, або по зобов`язаннях позивача щодо оплати праці своїх працівників та не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Тобто, позивачем не доведене безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, яка виявилась у безоплатному використанні приміщень, які не було повернуто позивачеві за актом приймання-передачі, та виплатою заробітної плати техніку, який здійснює утримання та обслуговування комунальних систем загального призначення, а також оплати праці сторожів та двірника.

При цьому, такі самі обставини були встановлені у рішенні господарського суду Одеської області від 11.12.2018р. у справі №916/3644/13, а в силу вимог ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача судових витрат, то їх розподіл здійснюється судом на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236-238, ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (65082, м. Одеса, вул. Преображенська, 3, ) на користь Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" (65082, м. Одеса, вул. Преображенська, 3, ) 229 708 (двісті двадцять дев`ять тисяч сімсот вісім) грн. 96 коп., з яких: витрати на опалення у розмірі 124 722 (сто двадцять чотири тисячі сімсот двадцять дві) грн. 26 коп., витрати на електроенергію у розмірі 87 804 (вісімдесят сім тисяч вісімсот чотири) грн. 24 коп., витрати на оплату холодної води у розмірі 13 746 (тринадцять тисяч сімсот сорок шість) грн. 56 коп., витрати на оплату вивезення побутових відходів у розмірі 3 435 (три тисячі чотириста тридцять п`ять) грн. 90 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 445 (три тисячі чотириста сорок п`ять) грн. 63 коп.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 30 листопада 2020 р.

Суддя Г.Є. Смелянець