РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2020Справа № 910/11816/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДТОРГРЕСУРС» (49022, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Океанська, буд. 10Д, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (01042, м.Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33, )

про стягнення 304 284,03 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОДТОРГРЕСУРС» звернулося до Господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» 304 284,03 грн заборгованості за поставлений товар у період з 10.06.2019 по 17.03.2020 за видатковими накладними по договору поставки № 1646/281218-15/1г від 28.12.2018, а саме: 252 230,74 грн основного боргу, 39585,20 грн пені, 7080,21 грн інфляційних втрат, 5387,88 грн 3% річних.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.08.2020 відкрив провадження у справі № 910/11816/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надав строк для реалізації сторонами процесуальних прав.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 18.08.2020 позивач отримав 04.09.2020, відповідач - 25.08.2020.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін не подав.

Згідно положень ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 між ТОВ «Гіппо» (покупець за договором, відповідач) та ТОВ «ПРОДТОРГРЕСУРС» (постачальник за договором, позивач) був укладений договір поставки № 1646/281218-15/1г, за умовами якого постачальник зобов`язався передавати товар у власність покупця відповідно до його замовлень, а покупець - прийняти цей товар та оплатити його вартість на умовах, визначених цим договором.

За змістом пунктів 1.2, 1.3 договору, поставка товару здійснюється на підставі накладних згідно замовлення покупця, які є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного правочину становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну його дії.

Згідно з пунктом 4.3 договору визначено, що передання товару постачальником і його приймання покупцем за назвою, асортиментом, кількістю і ціною здійснюється на підставі відповідної накладної й тільки за замовленням покупця.

Відповідно до 5.4 договору узгоджено, що оплата за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт, встановлений пунктом 5.5 останнього, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні, у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 60 календарних днів з дати поставки товару.

Датою поставки товару вважається дата, зазначена представником покупця у видатковій накладній на поставку вказаного товару в момент його отримання (п.5.4.1 договору).

Умовами п.5.5 договору ліміт заборгованості покупця за поставлений постачальником товар не визначений.

Відповідно до п.9.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін письмово не заявить про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивач згідно з видатковими накладними № ПТ-0001719 від 10.06.2019 на суму 16462,27 грн, № ПТ-0001720 від 10.06.2019 на суму 58268,16 грн, № ПТ-0002070 від 08.07.2019 на суму 51204,72 грн, № ПТ-0002434 від 05.08.2019 на суму 23745,60 грн, № ПТ-00002597 від 19.08.2019 на суму 11188,80 грн, № ПТ-0003355 від 11.10.2019 на суму 36651,60 грн, №ПТ-0003605 від 04.11.2019 на суму 1440,24 грн, № ПТ-0003606 від 04.11.2019 на суму 18230,40 грн, №ПТ-0003693 від 11.11.2019 на суму 27 757,44 грн, № ПТ-0003694 від 11.11.2019 на суму 9193,37 грн, № ПТ-0004386 від 13.01.2020 на суму 5406,48 грн, № ПТ-0004387 від 13.01.2020 на суму 15192,00 грн, № ПТ-0005081 від 16.03.2020 на суму 11791,08 грн, № ПТ-0005082 від 16.03.2020 на суму 15192,00 грн, та ТТН до вказаних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, поставив відповідачу товар, всього на загальну суму 301 724,15 грн.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково, за платіжним дорученням № 9275 від 10.03.2020 грн перераховано кошти у розмірі 40 000,00 грн.

У позовній заяві позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що поставку товару здійснено на суму 301 724,15 грн, станом на 09.03.2020 відповідач також мав заборгованість за раніше поставлений товар у розмірі 265 247,66 грн, враховуючи часткову оплату у розмірі 40 000,00 грн, яка зарахована як оплата за товар по видаткових накладних №ПТ-00001719 від 10.06.2019 (повністю) та №ПТ-0001720 (у сумі 33 031,15 грн), заборгованість відповідача склала 252 230,74 грн.

Також за прострочення виконання зобов`язання із оплати товару за вказаними видатковими накладними позивачем нараховано до стягнення з відповідача 39585,20 грн пені, 7080,21 грн інфляційних втрат, 5387,88 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу обумовлений товар, про що сторонами без зауважень підписано видаткові накладні, копії яких додані до позову, всього на загальну суму 301 724,15 грн., часткову оплату у розмірі 40 000,00 грн за платіжним дорученням № 9275 від 10.03.2020 позивач самостійно враховано в якості оплати вартості поставленого товару за накладною № ПТ-00001719 (повністю на суму 16462,15 грн) та № ПТ-0001720 частково на суму 33 031,15 грн. (із 58 268,16 грн вартості поставленого товару).

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за поставлений товар склала 252 230,74 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В розумінні п.5.4.1 договору, враховуючи дати підписання покупцем видаткових накладних, строк оплати вартості отриманого товару є таким, що настав за видатковими накладними № ПТ-0001719, № ПТ-0001720 від 10.06.2019 (відмітка про отримання 11.06.2019) - 10.08.2020, № ПТ-0002070 від 08.07.2019 (отримано 10.07.2019) - 08.09.2020, № ПТ-0002434 від 05.08.2019 (отримано 06.08.2019) - 05.10.2019, № ПТ-00002597 від 19.08.2019 (отримано 20.08.2019) - 19.10.2019, № ПТ-0003355 від 11.10.2019 (отримано 15.10.2019)-14.12.2019, №ПТ-0003605, № ПТ-0003606 від 04.11.2019 (отримано 05.11.2019) - 04.01.2020, №ПТ-0003693, № ПТ-0003694 від 11.11.2019 (отримано 12.11.2019) - 11.01.2020, № ПТ-0004386, № ПТ-0004387 від 13.01.2020 (отримано 14.01.2020) - 14.03.2020, № ПТ-0005081 від 16.03.2020, № ПТ-0005082 від 16.03.2020 - 16.07.2020.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів оплати та з огляду на те, що строк оплати є таким, що настав, видаткові накладні підписані відповідачем без зауважень, вимоги про стягнення 252 230,74 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 8.2.1 договору визначено, що за порушення термінів розрахунків, передбачених п.5.4 договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 39585,20 грн пені, нарахування якої здійснено по кожній видатковій накладній суд зазначає, що позивачем не враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України, якою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами укладеного між сторонами правочину положення щодо збільшення терміну нарахування пені не передбачено.

Таким чином, здійснивши перерахунок вимог щодо нарахування пені з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, суд зазначає, що обґрунтованим є розмір пені: 8946,26 грн за накладною № ПТ-0001720 за період з 11.08.2019 по 11.02.2020, 7313,78 грн за накладною №ПТ-0002070 за період з 09.09.2019 по 09.03.2020, 3179,24 грн за накладною № ПТ-0002434 за період з 06.10.2019 по 06.04.2020, 1442,02 грн за накладною № ПТ-0002597 за період з 20.10.2019 по 20.04.2020, 3871,71 грн за накладною № ПТ-0003355 за період з 15.12.2019 по 15.06.2020, 1762,27 грн за накладною №ПТ-0003606 за період з 05.01.2020 по 05.07.2020, 139,22 грн пені за накладною №ПТ-0003605 за період з 05.01.2020 по 05.07.2020, 2603,59 грн за накладною № ПТ-0003693 за період з 12.01.2020 по 12.07.2020, 862,32 грн за накладною №ПТ-0003694 за період з 12.01.2020 по 12.07.2020, 317,30 грн за накладною №ПТ-0004386 за період з 15.03.2020 по 28.07.2020 ( в межах розрахунку позивача), 891,60 грн за накладною №ПТ-0004387 за період з 15.03.2020 по 28.07.2020 ( в межах розрахунку позивача), 46,39 грн накладною №ПТ-0005081 за період з 17.07.2020 по 28.07.2020 ( в межах розрахунку позивача), 59,77 грн накладною №ПТ-0005082 за період з 17.07.2020 по 28.07.2020 ( в межах розрахунку позивача), всього 31 435,47 грн. В решті суми пені належить відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування.

Вимоги позивача в частині стягнення 7080,21 грн інфляційних втрат, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, після перевірки розрахунку, задовольняються судом в межах розрахунку позивача.

Нараховані позивачем 5387,88 грн 3% річних після перевірки правильності нарахування задовольняються судом в межах заявлених періодів у сумі 5379,55 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач письмового відзиву, контрозрахунку заявлених вимог, доказів, які б свідчили про відсутність відповідних обов`язків щодо сплати заборгованості, суду не надав, стверджувань позивача не спростував.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДТОРГРЕСУРС» вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню частково у сумі 252 230,74 грн основного боргу, 31 435,47 грн. пені, 7080,21 грн інфляційних втрат, 5379,55 грн. 3% річних. В решті позову належить відмовити у зв`язку із безпідставністю вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 248-252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (01042, м.Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДТОРГРЕСУРС» (49022, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул..Океанська, буд. 10Д, ) 252 230 (двісті п`ятдесят дві тисячі двісті тридцять) грн. 74 коп основного боргу, 31 435 (тридцять одну тисячу чотириста тридцять п`ять) грн. 47 коп пені, 7080 (сім тисяч вісімдесят) грн. 21 коп інфляційних втрат, 5379 (п`ять тисяч триста сімдесят дев`ять) грн. 55 грн. 3% річних. 4441 (чотири тисячі сорок одну) грн. 89 коп витрат по сплаті судового збору.

3. В решті вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак