СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Справа №905/1623/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників сторін:

позивача не з`явився,

відповідача Рабко Т.О., за довіреністю №09-18/7922 від 27.12.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вх.№2953Д/1 від 06.11.2020) на додаткове судове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 (м. Харків, суддя Курило Г.Є., повний текст рішення складено 16.10.2020) у справі №905/1623/20,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Всебуд 4», м. Дніпро,

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецької області,

про стягнення 127271,59 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Всебуд 4», м. Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь про стягнення 127271,59 грн, з яких: пеня 92427,52 грн., інфляційні втрати 19905,81 грн., 3% річних 14938,26 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2020 задоволено заяву Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь про залишення позову без розгляду; залишено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Всебуд 4», м. Дніпро, до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь про стягнення 127271,59 грн., з яких: пеня 92427,52 грн., інфляційні втрати 19905,81 грн., 3% річних 14938,26 грн. без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України.

05.10.2020 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення судових витрат, в якій заявник просив суд долучити документи на підтвердження надання правової допомоги згідно переліку, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Всебуд 4» на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» витрати на правову допомогу у сумі 3464,51 грн.

Додатковим судовим рішенням Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 по справі №905/1623/20 у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь про стягнення судових витрат відмовлено.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» з вказаним додатковим судовим рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати додаткове судове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 по справі №905/1623/20 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Всебуд 4» на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» витрати на правову допомогу у сумі 3464,51 грн.; судові витрати покласти на позивача.

Зокрема, відповідач зазначає, що ним було надано суду першої інстанції перелік документів в обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, а від позивача заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу не надійшли. Враховуючи той факт, що позивачем не виконано умови п.17.1. договору підряду №2019/51ск від 14.12.2018 щодо порядку вирішення спору, вбачається необґрунтованість дій позивача, що стало підставою для постановлення ухвали суду від 01.10.2020 про залишення позову без розгляду; таким чином суд першої інстанції фактично визнав факт порушення правил підсудності розгляду спору та необґрунтованих дій позивача, водночас неправомірно відмовив відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь». Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 01.12.2020. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» було надано суду апеляційної інстанції заяву (вх.№10980 від 11.11.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 задоволено заяву Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про участь його представника у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/1623/20, яке відбудеться 01.12.2020 о 10:30 год., у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 01.12.2020 з`явився представник відповідача. Позивач до судового засідання Східного апеляційного господарського суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом направлення копії ухвали суду на юридичну адресу.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 01.12.2020 представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване додаткове судове рішення скасувати.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вказує про наступне.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно до частин першої, третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За умовами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

В силу статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Порядок розподілу судових витрат визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Таким чином, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладений договір підряду №2019/51ск/103 від 14.12.2018, у п. 17.1. якого передбачено третейське застереження. До початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, в якій викладено заперечення проти вирішення спору в господарському суді з посиланням на п.17.1. договору підряду №2019/51ск/103 від 14.12.2018. Відповідна заява була задоволена судом першої інстанції, позов залишено без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.226 ГПК України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

Тобто колегія суддів зазначає, що залишення позову без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.226 ГПК України реалізується лише у випадку якщо від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді. Положення п.7 ч.1 ст.226 ГПК України наділяють виключно відповідача правом на подання такої заяви; реалізація цього права відбувається лише за власною волею відповідача. Крім того, положення наведеної статті не свідчать про неможливість розгляду справи господарським судом у разі відсутності відповідної заяви.

Судова колегія також звертає увагу сторін, що згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційним судом України у рішенні від 25.12.1997 №9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України зауважено, що положеннями частини першої статті 55 Конституції України закріплено одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина, а саме право на судовий захист, який, з огляду на вимоги статті 64 Конституції України , не може бути обмежене.

Конституційним судом наголошено, що частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частиною четвертою статі 11 Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Отже, чинне законодавство України не позбавляє сторін права на вирішення спору саме господарським судом.

Крім того, п. 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 роз`яснено, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист.

Отже, посилання апелянта на неправомірність та необґрунтованість дій позивача щодо звернення до господарського суду із позовом спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, відповідачем не було надано, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, доказів на підтвердження своєї позиції щодо необґрунтованих дій з боку позивача. Саме по собі пред`явлення позову до господарського суду не може свідчити про необґрунтовані дії позивача, з огляду на вищенаведені приписи законодавства. Отже передбачених законом підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем витрат по справі не встановлено, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Стосовно судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, які відповідач просить покласти на позивача, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3261,20 грн не підлягають покладенню на позивача в силу ст.129 ГПК України, у зв`язку із тим, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

По-друге, стосовно судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на додаткове судове рішення у розмірі 2102,00 грн, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань); вимоги про розподіл судових витрат не належать до позовних і не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви. Отже, судовий збір не слід сплачувати при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані із вимогами позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Відповідна правова позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі №240/6150/18.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки клопотання особи, яка сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги станом на час прийняття постанови не подане, апеляційний господарський суд не здійснює повернення судового збору за подання апеляційної скарги, що не перешкоджає особі, яка сплатила судовий збір звернутися із такою заявою в порядку п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, п. 1 ст. 275, ст.ст.276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» залишити без задоволення.

Додаткове судове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 у справі №905/1623/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.12.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук