РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2020 року м. Чернігівсправа № 927/892/20

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами спрощеного позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком",

бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601;

в особі: Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком",

проспект Перемоги, 76, м. Чернігів, 14000;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Корж Вікторії Данилівни,

АДРЕСА_1 ;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

предмет спору: про стягнення 2662,09грн

за участю представників сторін:

від позивача: Ісмаїлова Т.А. - представник, довіреність №4968 від 16.12.2019;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 23.11.2020 Господарським судом Чернігівської області на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

02.10.2020, Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (надалі - ПАТ "Укртелеком") в особі Чернігівської філії ПАТ "Укртелеком" подано позов до фізичної особи-підприємця Корж Вікторії Данилівни (надалі - ФОП Корж В.Д.) про стягнення 2662,09грн, з яких: 2340,48грн основного боргу за послуги з оренди нежитлового приміщення на підставі договору оренди нерухомого майна №74Е000-333/19 від 05.12.2019 (надалі - Договір); 254,14грн пені за період з 21.12.2019 по 30.09.2020; 47,95грн трьох відсотків річних за цей же період та 19,52грн інфляційних нарахувань за період січень - серпень 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати вартості послуг з орендного користування спірним нежитловим приміщенням.

Ухвалою суду від 05.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №927/892/20, ухвалено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 02.11.2020 о 12:00, в судове засідання викликано повноважного представника позивача. Даним процесуальним документом сторонам установлено процесуальні строки для подачі до суду заяв по суті спору, зокрема відповідачу - 15 календарних днів, з дня отримання ухвали суду від 05.10.2020, для подачі відзиву на позов; позивачу - 5 календарних днів, з дня отримання відзиву на позов, для подачі відповіді на відзив; відповідачу - 3 календарних дні, з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше судового засідання, для подачі заперечення на відповідь на відзив (за наявності).

02.11.2020, у судове засідання сторони не прибули, повноважних представників не направили, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслали, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Ухвалою суду від 02.11.2020 в порядку частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) відкладено розгляд справи по суті на 11.11.2020, у судове засідання повторно викликано повноважного представника позивача.

Відповідачем, у межах строку встановленого ухвалою від 05.10.2020, надіслано на поштову адресу суду відзив на позов (з доказами направлення позивачу), з проханням залишити позов без задоволення, оскільки на території країни запроваджено карантин, в зв`язку з чим у нього не було можливості використовувати орендоване майно за призначенням з березня місяця. Пунктом 9.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обов`язків у разі виникнення обставин непереборної сили, які неможливо передбачити або можна передбачити, але не можна уникнути (війна, стихійне лихо), та при настанні обставин юридичного форс-мажору (рішення органів державної влади). Відтак вважає, що в нього відсутній обов`язок по сплаті орендної плати після введення загальнодержавного карантину.

Вказав, що додатковою угодою з 01.07.2020 за взаємною згодою розірвано договір оренди №74Е000-333/19 від 05.12.2019. Тобто починаючи з 01.07.2020 припинено правовідносини між сторонами. Повідомив про оплату орендної плати за березень 2020 року та про сплату застави в порядку п.3.11. Договору в розмірі 1112,02грн (що, на його думку, підлягає поверненню). Підстави для стягнення боргу відсутні. Вказав про неотримання додаткової угоди про встановлення знижки на оплату оренди протягом квітня-травня 2020 року та рахунків-актів, виставлених до оплати в спірному періоді. Крім того звертав увагу, що фактично не користувався орендованим приміщенням, відтак вартість споживання електричної енергії безпідставно заявлена до стягнення, а її обсяг (щомісячно в розмірі 50кВт) документально не підтверджений. Зазначав, що документи долучені позивачем до позовної заяви не завірені в установленому законом порядку, а тому не можуть братись судом до уваги.

Позивачем, у межах установленого строку, подано до суду відповідь на відзив (з доказами направлення відповідачу), в якому звертав увагу на те, що відповідно до умов Договору приміщення орендоване відповідачем для розміщення офісу, відтак останній не підпадає під визначення суб`єктів господарювання в постанові КМУ №211, робота яких забороняється на період дії карантину. Просив врахувати, що відповідач у порядку п.9.1. Договору не повідомляв його про настання форс-мажорних обставин, а тому ним втрачено право посилатися на такі обставини як на підставу звільнення від виконання договірних зобов`язань. Повідомив, що за рахунок застави погашено орендну плату, нараховану за період з 01.06.2020 по 30.06.2020. Вказав, що за умовами Договору в разі неотримання рахунку-акту орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місця, в якому має бути здійснена така оплата (п.3.1.1., п.3.1.2.). Додатково зазначив, що за п.3.5. Договору орендар зобов`язаний за власний рахунок установити лічильник електричної енергії, однак таких дій не вчинив, в зв`язку з чим нарахування за електропостачання проводились за середньодобовими показниками на підставі розрахунків відповідно до алгоритмів, зазначених у Кодексі комерційного обліку електричної енергії.

11.11.2020, у судове засідання прибув повноважний представник позивача; відповідач до суду повторно не прибув, явку повноважного представника не забезпечив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслав, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Судом розпочато розгляд справи по суті.

11.11.2020, у порядку частини 1 статті 216 ГПК України, судом відкладено розгляд справи по суті на 23.11.2020, про що відповідач повідомлений згідно зі статтями 120, 121 ГПК України.

23.11.2020, у судове засідання прибув повноважний представник позивача; відповідач повторно (втретє) до суду не прибув, повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 вказаної статті визначено: якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника в разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору в відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про дату, час та місце судових засідань у справі №927/892/20, призначених на 02.11.2020, 11.11.2020 та 23.11.2020, натомість процесуальним правом на участь у судових засіданнях не скористався, явку повноважного представника не забезпечив (без пояснення причин), за наявності в матеріалах справи відзиву на позов з мотивуванням правової позиції сторони відносно заявлених вимог, суд вважає, що неприбуття відповідача в судові засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позивач у судових засіданнях 11.11.2020 та 23.11.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

23.11.2020, через канцелярію суду подав додаткові письмові пояснення №14-11/339 по суті спору, зокрема щодо дублювання в рахунку-акті №74-ЯМД19-1070 від 05.12.2019 послуг оренди комерційної нерухомості (позиція 1 та 2 рахунку виставленого відповідачу до оплати) та щодо порядку нарахування плати за послуги з енергозабезпечення.

Беручи до уваги, що розгляд справи по суті розпочато 11.11.2020, позивачем порушено вимоги частини 2 статті 80 ГПК України, тобто додаткові пояснення №14-11/339 подано з порушенням процесуального строку встановленого законом для подачі доказів по справі, наявність поважних причин пропущення даного строку позивачем не обґрунтовано, відтак подані документи в силу частини 118 ГПК України судом залишено без розгляду, з метою недопущення порушення основоположних принципів господарського судочинства, рівності перед законом та судом, змагальності сторін.

Усно позивач у судовому засіданні пояснив, що за перший місяць оренди (грудень 2019 року) розмір орендної плати визначений пропорційно кількості днів фактичного користування орендованим приміщенням (акт приймання-передачі приміщення в оренду підписано сторонами 05.12.2019). Зазначив, що помилково в даному рахунку двічі виставлено до сплати послуги з оренди комерційної нерухомості, оскільки в п.2 цього документа йшла мова про послуги з утримання орендованого майна, в зв`язку з чим ним, на даний час, внесено виправлення до рахунку-акту №74-ЯМД19-1070. Пояснив, що обсяг споживання відповідачем електричної енергії, вартість якої підлягає стягненню в межах даного позову, розрахована ним виходячи з середньодобових показників споживання електроенергії обладнанням відповідача, наявним в орендованому приміщенні (за відсутності в орендованому приміщенні окремого лічильника, що мав бути встановлений саме за рахунок відповідача, як передбачено п.3.5. Договору).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, заслухавши повноважного представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2019, між ПАТ «Укртелеком» (позивач, Орендодавець) та ФОП Корж В.Д. (відповідач, Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №74Е000-333/19 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (п.1.1.) Орендодавець передає, а Орендар бере в строкове платне користування наступне майно: нерухоме майно, розташоване за адресою: Чернігівська область, смт. Куликівка, вул. Миру, на 1-му поверсі двоповерхового будинку №59, загальною площею 18,7 м.кв. під розміщення офісу. Межі нерухомого майна, що передається в оренду, зазначено на плані-схемі в додатку №1 до Договору.

За умовами п.2.1. Договору передача орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі. При цьому, в разі якщо Договором передбачено обов`язок Орендаря щодо внесення грошової застави, Орендодавець здійснює передачу Орендованого майна лише після внесення Орендарем Орендодавцю усієї суми грошової застави.

Сторони в п.3.11. Договору погодили, що будь-які грошові зобов`язання Орендаря перед Орендодавцем за цим Договором забезпечуються грошовою заставою в розмірі 1112,02грн. Сума вказаної застави має бути перерахована Орендарем на банківський рахунок Орендодавця (на підставі рахунку, виставленого Орендодавцем) протягом 5 банківських днів з дати укладення Договору, але не пізніше ніж до моменту передачі орендованого майна в користування. При закінченні строку дії Договору сума застави за рішенням Орендодавця може бути зарахована в рахунок оплати платежів, належних з Орендаря на дату повернення орендованого майна з користування (як правило, на оплату послуг з утримання орендованого майна). Після цього сума застави, що залишається не використаною Орендодавцем, має бути повернута Орендарю не пізніше 20 календарних днів від дати повернення орендованого майна з користування за відповідним актом.

05.12.2019, сторонами підписано акт приймання-передачі майна, згідно з яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв у користування відповідно до умов Договору нерухоме майно, розташоване за адресою: Чернігівська область, смт. Куликівка, вул. Миру, на 1-му поверсі двоповерхового будинку №59, загальною площею 18,7 кв.м. Технічний та санітарний стан орендованого майна задовільний. В рахунок забезпечення виконання договірних зобов`язань відповідно до п.3.11 Договору відповідачем перераховано позивачу в якості застави 1112,02грн, про що свідчить банківська виписка по рахунку позивача, сформована станом на 02.12.2019.

Сторони в п.3.1. Договору погодили, що за користування орендованим майном Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, що складається з: плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою в розмірі 45,05грн за 1 кв.м. за місяць (без ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ (10%) становить 1112,02грн за 20,57 кв.м. за місяць (1); а також плати за надання Орендодавцем послуг з утримання орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено в додатку №2 до Договору (2), при визначенні якої підлягає застосуванню коефіцієнт загальних площ (10%).

Деталізація послуг з утримання майна наведена в додатку №2 до Договору. При цьому, Орендодавець в односторонньому порядку без укладення будь-яких змін чи доповнень до цього Договору змінює плату за послуги з утримання орендованого майна в разі зміни або запровадження нових цін, тарифів на комунальних послуг (п.3.3., п.3.4. Договору).

Згідно з додатком №2 до Договору, орієнтовна вартість послуг з утримання орендованого майна становить 225,04грн (з урахуванням ПДВ та коефіцієнта використання загальних площ 10%) в місяць, до яких належить: послуги з водопостачання та водовідведення, теплопостачання та комунальні послуги, охорона та обслуговування пожежної сигналізації, прибирання загальних місць, прибирання території. Вартість електропостачання визначається окремо за показами лічильника згідно з обсягом фактичного споживання за діючими тарифами; витрати на експлуатацію та обслуговування електромереж та електрообладнання розраховуються за тарифом 0,32грн за кожний спожитий кВт електроенергії.

За умовами п.3.5. Договору, Орендар зобов`язався за власний рахунок установити лічильник електричної енергії протягом 10 днів з дати підписання цього Договору. Відшкодування Орендарем вартості використаної електроенергії здійснюється згідно з показниками окремо встановленого лічильника відповідно до державних тарифів.

За п.3.6. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Зважаючи на дату передачі орендованого майна в користування та дату повернення його з користування, відповідно, перший та останній розрахункові періоди можуть бути меншими за календарний місяць. У такому випадку орендна плата нараховується пропорційно кількості календарних днів у відповідному розрахунковому періоді.

Відповідно до п.3.7.- п.3.9. Договору щомісячно не пізніше 10 числа розрахункового місяця Орендодавець надає Орендарю рахунок-акт, яким підтверджується обсяг та вартість послуг оренди та послуг з утримання орендованого майна за розрахунковий місяць. Орендна плата та плата за надання Орендодавцем послуг з утримання орендованого майна сплачується Орендарем щомісяця шляхом її перерахування в безготівковому порядку на банківський рахунок Орендодавця не пізніше 20 числа розрахункового місяця. Орендна плата та плата за утримання майна сплачується на підставі рахунка-акту, що надається / надсилається / передається Орендодавцем Орендарю. Вразі неотримання Орендарем від Орендодавця рахунку-акту Орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати та плати за утримання майна не пізніше 20 числа місяця, в якому має бути здійснена така оплата відповідно до п.3.1.1. та п.3.1.2. Договору.

За умовами п.11.1. цей Договір набирає чинності після його підписання сторонами і діє до 30.11.2020 включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

За частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до частин 2 та 3 статті 653 ЦК України в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Додатковою угодою від 01.07.2020 про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна №74Е000-333/19 від 05.12.2019 сторони відповідно до п.11.4.1. Договору дійшли згоди про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна №74Е000-333/19 з 01.07.2020. При цьому, Орендар зобов`язався (п.2.) сплатити Орендодавцю орендну плату, плату за послуги з утримання нерухомості, плату за використану електроенергію та витрати на експлуатацію й обслуговування електромереж та електрообладнання до моменту фактичного повернення майна та підписання акту передачі-приймання.

Сторони в п.2.4. Договору погодили, що Орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути Орендодавцю майна, разом з отриманими приналежностями, обладнанням, інвентарем, а також з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від орендованого майна, в належному стані, з урахуванням нормального зносу, не пізніше останнього дня строку дії Договору (в тому числі при достроковому припиненні Договору).

Згідно з актом від 01.07.2020 передачі-приймання об`єкта оренди за договором №74Е000-333/19 від 05.12.2019 Орендар передав, а Орендодавець прийняв відповідно до умов даного Договору нерухоме майно (що знаходиться в задовільному стані) за адресою: Чернігівська область, смт. Куликівка, вул. Миру, на 1-му поверсі двоповерхового будинку №59, загальною площею 18,7 м.кв.

Таким чином, виходячи з установлених обставин, суд дійшов висновку, що в період з 05.12.2019 по 30.06.2020 між сторонами мали місце правовідносини з оренди нерухомого майна, що врегульовані положеннями §5 глави 30 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), §1 та §4 глави 58 ЦК України.

За п.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено частинами 1, 6 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 статті 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 05.12.2019 по 30.06.2020 в оплатному користуванні відповідача знаходилось нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 18,7кв.м., розташованого на першому поверсі двоповерхової будівлі за адресою: вул. Миру, 59, смт. Куликівка, Чернігівська область, що використовувалось ним під офіс, на підставі договору №74Е000-333/19 (діючого в указаному періоді).

Виходячи із змісту наведених норм та положень Договору, в орендаря в період з 05.12.2019 по 30.06.2020 наявний обов`язок сплачувати оренду плату та плату з утримання орендованого майна за весь час користування об`єктом оренди.

Відповідно до п.3.7. Договору позивачем виставлено до сплати відповідачу наступні рахунки-акти: №74-ГТВ19-1070 від 05.12.2019 (за грудень 2019 року) на суму 1017,88грн, №74-ГТВ20-79 від 01.01.2020 (за січень 2020 року) на суму 1337,06грн, №74-ГТВ20-154 від 01.02.2020 (за лютий 2020 року) на суму 1337,06грн, №74-ГТВ20-251 від 01.03.2020 (за березень 2020 року) на суму 1337,06грн, №74ГТВ-20-342 від 01.04.2020 (за квітень 2020 року) на суму 965,53грн, №74ГТВ-20-448 від 01.05.2020 (за травень 2020 року) на суму 965,53грн, №74-ГТВ-20-547 від 01.06.2020 (за червень 2020 року) на суму 409,40грн (послуги з утримання майна) та №74-ГТВ20-976 від 01.07.2020 (за червень 2020 року) на суму 1112,02грн (послуги з оренди).

Відповідачем заперечується факт отримання рахунків-актів, виставлених до сплати в спірному періоді.

Судом установлено, що матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу перелічених рахунків-актів. Натомість за висновком суду, факт неотримання відповідачем таких документів у силу п.3.9. Договору не звільняє його від обов`язку розрахуватися за послуги з оренди та утримання орендованого майна не пізніше 20 числа розрахункового місяця, всупереч доводам останнього.

Виходячи з умов погоджених сторонами в п.3.8. та п.3.9. Договору, відповідач мав розрахуватися за послуги з оренди та утримання орендованого майна в грудні 2019 року (за 27 календарних днів) в строк по 20.12.2019 (оплату прострочено з 21.12.2019); в січні 2020 року в строк по 20.01.2020 (оплату прострочено з 21.01.2020), в лютому 2020 року в строк по 20.02.2020 (оплату прострочено з 21.02.2020); в березні 2020 року в строк по 20.03.2020 (оплату прострочено з 21.03.2020); в квітні 2020 року в строк по 20.04.2020 (оплату прострочено з 21.04.2020); в травні 2020 року в строк по 20.05.2020 (оплату прострочено з 21.05.2020); в червні 2020 року в строк по 22.06.2020 (оплату прострочено 23.06.2020, з огляду на приписи частини 5 статті 254 ЦК України, за правилами якої, в разі коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день; 20.06.2020 припадає на вихідний день (суботу), першим робочим днем за яким слідує 22.06.2020 - понеділок).

Суд, перевіривши правомірність заявлених до стягнення сум у спірному періоді, встановив, що позивачем невірно проведено розрахунок розміру орендної плати в першому місяці оренди (грудні 2019 року), що виходячи з умов п.3.6. Договору мав бути розрахований пропорційно кількості днів користування, а саме за 27 календарних днів (з 05-31.12), що складає 968,53грн (замість 1017,88грн). Враховуючи матеріали справи, позивачем у грудні 2019 року не виставлялась до сплати відповідачу вартість послуг з утримання орендованого майна, що обумовлена п.3.2.1. Договору та додатком №2 до нього. Рахунок-акт №74-ГТВ19-1070 від 05.12.2019 передбачає виключно оплату послуг з оренди комерційної нерухомості. Відтак, скоригований позивачем рахунок-акт №74-ЯМД19-1070 від 05.12.2019, що поданий до суду на стадії розгляду спору по суті, залишений судом поза увагою в силу вимог частини 2 статті 118 ГПК України.

Розрахунок вартості послуг з оренди та утримання орендованого майна в період з січня по березень 2020 року та червень 2020 року визначена позивачем у сумі 1337,06грн (з ПДВ) відповідно умов п.3.1.1., п.3.1.2. Договору та додатку №2 до нього.

У квітні та травні 2020 року позивачем, при визначенні вартості послуг оренди, враховано розпорядження від 07.04.2020, за яким вирішено в указаний період зменшити орендну плату на 50%. Відтак, позивачем правомірно виставлено відповідачу до сплати 781,05грн (з ПДВ), з яких 556,01грн (з ПДВ) орендна плата та 225,04грн послуги з утримання майна.

За висновком суду, заявлені до відшкодування вартість послуг з енергозабезпечення та послуг з утримання майна, експлуатації та обслуговування мереж енергоживлення (в обсязі 50кВт - за місяць) в період з квітня по червень 2020 року документально позивачем не обґрунтовані. Жодних доказів на підтвердження заявлених до відшкодування за рахунок відповідача витрат у цій частині позивачем до матеріалів справи в установлений законом строк не надано.

З усних пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні 23.11.2020 вбачається, що обсяг споживання відповідачем електроенергії визначався приблизно, виходячи з наявного в орендованому приміщенні електрообладнання. Відтак, суд дійшов висновку, що розмір витрат щодо відшкодування вартості електроенергії та послуг з експлуатації та обслуговування мереж енергоживлення в спірному періоді визначений позивачем довільно та ґрунтується виключно на його припущеннях.

Судом враховано заперечення відповідача щодо недоведеності вимог у частині стягнення вартості послуг з енергозабезпечення та послуг з утримання майна, експлуатації та обслуговування мереж енергоживлення, виставлених до сплати в період з квітня по червень 2020 року, зокрема в частині обсягу споживання.

Матеріалами справи підтверджується проведення відповідачем часткової оплати в рахунок послуг з оренди та утримання майна за Договором в сумі 5041,95грн згідно з банківськими виписками по рахунку позивача, сформованими станом на 25.02.2020 на суму 2354,93грн та станом на 30.04.2020 на суму 2687,02грн.

Заборгованість з орендної плати та послуг з утримання майна в спірному періоді в сумі 1724,90грн (за вирахуванням завдатку в розмірі 1112,02грн, зарахованого відповідно до п.3.11. Договору в рахунок погашення орендної плати за червень 2020 року) відповідачем на момент винесення рішення по справі не погашена, що ним не заперечується.

Беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача простроченої заборгованості по орендній платі та послуги з утримання майна в сумі 1724,90грн у період з 05.12.2019 по 30.06.2020, суд дійшов висновку, що заявлений позов у цій частині вимог є обґрунтованим, підлягає задоволенню.

Судом відмовлено в частині стягнення вартості послуг з енергозабезпечення та послуг з утримання майна та обслуговування мереж енергоживлення, нарахованих в період з квітня по червень 2020 року, за недоведеністю правомірності вимог в цій частині (зокрема в частині обсягу споживання). Також судом відмовлено в частині стягнення орендної плати (за грудень 2019 року) в сумі 49,35грн за безпідставністю нарахування.

Судом відхилено доводи відповідача про наявність форс-мажорних обставин (введення в дію з 12.03.2020 карантину, триваючого до цього часу), що позбавило його можливості використовувати орендоване приміщення за призначенням та є підставою для звільнення від обов`язку по сплаті орендної плати відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України, за приписами якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

За висновком суду наведені відповідачем обставини, зокрема відсутність у нього можливості використовувати орендоване майно за призначенням упродовж дії загальнонаціонального карантину, не відповідають дійсності.

За статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України,експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Тобто форс-мажорні обставини мають надзвичайний та невідворотних характер, що унеможливлює виконання договірних зобов`язань однією із сторін, що засвідчуються торгово-промисловими платами шляхом видачі відповідного сертифікату.

Відповідачем наявність форс-мажорних обставин, що унеможливили використання ним орендованого приміщення та сплату орендної плати в спірному періоді, в установленому законом порядку не доведено.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (на яку посилається відповідач) на всій території України встановлено карантин; введено заборону роботи визначеного кола суб`єктів господарювання, що передбачає приймання відвідувачів, зокрема (в редакції станом на 17.03.2020) закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Як установлено судом, виходячи з умов п.1.1. Договору, орендоване приміщення, загальною площею 18,7 м.кв., використовувалось відповідачем для розміщення офісу.

За висновком суду, відповідачем не доведено свою приналежність до суб`єктів господарювання, робота яких була заборонена, в зв`язку з введенням карантину, та наявність обставин, що унеможливили використання ним орендованого приміщення за призначенням (під розміщення офісу), внаслідок дії карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України №211.

При цьому, сторони, в п.9.1. Договору узгоджували, що сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обов`язків у разі виникнення обставин непереборної сили, які неможливо передбачати або можна передбачити, але не можна уникнути (війна, стихійне лихо), та при настанні обставин юридичного форс-мажору (рішення органів державної влади). При цьому, сторона, для якої стало неможливим виконання обов`язків за цим Договором через дію форс-мажору, повинна протягом трьох днів повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин. Однак наведені дії відповідачем у порядку встановленому Договором не вчинялись.

З огляду на те, що відповідачем на підставі належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76-77 ГПК України, не доведено наявність обставин, що унеможливили використання орендованого приміщення за призначенням, у тому числі в зв`язку із введенням загальнодержавного карантину, суд не вбачає правових підстав для застосування приписів частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення його від обов`язку розрахуватись за час фактичного користування орендованим майном.

У межах позову також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 254,14грн пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, розрахованої в період з 21.12.2019 по 30.09.2020 на підставі п.6.2. Договору; 47,95грн трьох відсотків річних за той самий період та 19,52грн інфляційних втрат за період з січня по серпень 2020 року, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Виходячи зі змісту частини 1 статті 612 вказаного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті орендної плати та плати за утримання орендованого майна за Договором у період з 21.12.2019 по 30.09.2020, суд, перевіривши розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних втрат за заявлені періоди, керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних у сумі 31,51грн за період з 21.12.2019 по 30.09.2020 та інфляційних втрат у межах заявлених вимог в сумі 19,52грн за період з січня по серпень 2020 року.

Судом відмовлено в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 16,44грн (як похідної вимоги), з огляду на перерахунок основного боргу в грудні 2019 року (в частині орендної плати) та в квітні - червні 2020 року (в частині відшкодування вартості послуг з енергопостачання, експлуатації та обслуговування мереж енергоживлення).

Наведені обставини не вплинули на правомірність розрахунку інфляційних втрат у спірному періоді, вимоги щодо стягнення яких підлягають задоволенню в межах заявлених вимог.

Частина 1 статті 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, стаття 3 вказаного Закону визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п.6.2. Договору в разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Орендар на вимогу Орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.

З урахуванням змісту наведених норм, суд констатує, що пеня може бути стягнута лише в тому випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, що встановлює її розмір.

Тобто, необхідною умовою для застосування такої відповідальності є визначення в законі чи в договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру. Даний правовий висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, до стягнення з відповідача заявлено пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нараховану за прострочення сплати орендних платежів та плати за утримання орендованого майна за період з 21.12.2019 по 30.09.2020, тобто в тому числі і за період після розірвання договору (01.07.2020).

За висновком суду, враховуючи, що дія договору припинилася 01.07.2020, у зв`язку з його достроковим розірванням за згодою сторін (про що свідчить додаткова угода до Договору, наявна в матеріалах справи) починаючи з 01.07.2020 відсутні правові підстави для нарахування пені, встановленої за цим Договором, оскільки закінчення дії Договору має своїм наслідком припинення забезпечувального зобов`язання - нарахування неустойки (у формі пені).

Таким чином, беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати, суд, перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок штрафних санкцій (пені), дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені частково в сумі 166,35грн за період з 21.12.2019 по 30.06.2020.

Судом відмовлено в частині стягнення 87,79грн пені (як похідної вимоги), з огляду на проведений перерахунок основного боргу в грудні 2019 року (в частині орендної плати) та в квітні - червні 2020 року (в частині відшкодування вартості послуг з енергопостачання, експлуатації та обслуговування мереж енергоживлення), а також враховано, що в період з 01.07.2020 по 30.09.2020 забезпечення неустойкою виконання грошового зобов`язання припинилося в зв`язку з припиненням дії Договору, а тому в цей період штрафні санкції безпідставно нараховано.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів встановлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Проаналізувавши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, які мають значення в ході вирішення наявного спору, заслухавши повноважного представника позивача, суд дійшов висновку, що позивачем доведено на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у розумінні статей 76-79 ГПК України, порушення його прав та охоронюваних законом інтересів як орендодавця за договором в частині своєчасного отримання плати за весь час фактичного користування відповідачем орендованим приміщенням та відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Наведені обставини відповідачем не спростовані; наявність підстав для звільнення його від обов`язку по внесенню плати за користування орендованим майном, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, ним не доведено.

При ухваленні рішення суд, зокрема, вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, до яких, в тому числі, належить судовий збір.

Таким чином, беручи до уваги вимоги частини 1 статті 129 ГПК України суд вирішив покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1533,62грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 178, 184, статтею 202, статтями 233, 236, 238, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ) в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (проспект Перемоги, 76, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 01189425) до фізичної особи - підприємця Корж Вікторії Данилівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 2662,09грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Корж Вікторії Данилівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ) 1724,90грн основного боргу, 166,35грн пені, 31,51грн трьох відсотків річних, 19,52грн інфляційних втрат та 1533,62грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 30.11.2020.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко