ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020м. ДніпроСправа № 904/4938/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Транс Лоджістікс", м. Одеса

до Приватного підприємства "ВЛАД", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 110 196,37 грн.

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Транс Лоджістікс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "ВЛАД" кошти у сумі 110 196,37 грн., з яких основний борг за договором з транспортного експедирування № від 03.12.2018 у розмірі 87811,11 грн., пеню у розмірі 15400,43 грн., втрати від інфляції в розмірі 3379,59 грн. та 3% річних у розмірі 3 594,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору з транспортного експедирування № від 03.12.2018 в частині повної та своєчасної оплати транспортно-експедиційного обслуговування, експедиційної винагороди та додаткових витрат (страхування, зберігання, демередж).

Позивачем також подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт у межах суми позовних вимог 110 196,37 грн. на грошові кошти, наявні на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 відкритого Приватним підприємством "ВЛАД" (код ЄДР 24445540), у ПАТ КБ "Земельний капітал", МФО 305880, а також на інших розрахункових рахунках, відкритих Приватним підприємством "ВЛАД".

Заява обґрунтована тим, що існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання позивачем рішення у разі задоволення позову. Недобросовісність дій відповідача на думку позивача підтверджується невиконанням своїх обов`язків за укладеними з позивачем договорами та ігноруванням вимог про сплату заборгованості і навмисним затягуванням оплати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов. Направлені за його місцезнаходженням, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (49029, м. Дніпро, вул. Артема, 56, кв.1, ідентифікаційний код 24445540) поштові відправлення (ухвала суду від 08.09.2020) повернулися на адресу суду, як не вручені.

Верховний Суд у постанові від 28.09.2020 у справі № 910/9791/18 зазначив, що виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

Суд також намагався повідомити відповідача про перебування справи №904/4938/20 на розгляді суду телефонограмами, проте за всіма відомими суду номерами телефону абонент не відповідає.

Додатково відповідачеві було надіслано сканкопію ухвали суду від 28.09.2020 на електронну адресу , яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору транспортного експедирування, виконання умов цього договору, порядок та строк оплати за надані послуги з транспортного експедирування.

Так, судом встановлено, що 03.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Транс Лоджістікс" (експедитор) та Приватним підприємством "ВЛАД" (клієнт) укладений договір транспортного експедирування №, відповідно до п.1.1 якого у відповідності з цим договором, експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта надавати транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з організацією та забезпеченням перевезень експортних, імпортних та транзитних вантажів клієнта.

Згідно з п. 1.2 договору експедитор надає клієнту, на умовах, передбачених даним договором, усі види допоміжних та супутніх послуг, пов`язаних з належним здійсненням транспортного експедирування і перевезення вантажів, у тому числі, але не обмежуючись, виконує роботи, пов`язані з прийманням, накопиченням, поділом, сортуванням, складуванням, зберіганням вантажу; веде облік руху вантажу по маршруту прямування; організовує спеціалізовану охорону вантажу, а також його супроводження силами експедитора; здійснює перевірку і оформлення товаросупровідної документації, а також їх розсилка за належністю; надає інші види супутніх послуг.

Виконуючи обов`язки за цим договором, експедитор може надавати послуги з організації перевезень вантажним, залізничним та іншими видами транспорту на території України, а також інших країн (п.1.3 договору).

У відповідності з п. 1.4 договору в рамках даного договору експедитор діє від свого імені і за дорученням клієнта.

Згідно з п. 3.1 договору усі розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок експедитора, якщо інше не передбачене сторонами в додаткових угодах. Банківська комісія відноситься до витрат платника.

Вартість послуг експедитора за даним договором погоджується сторонами шляхом підписання заявки до даного договору. Вартість послуг експедитора за даним договором також може бути визначена в заявках на надання послуг, актах виконаних робіт, рахунках-фактурах та інших документах, погоджених сторонами. У випадках, якщо такі документи (заявка на надання послуг, рахунок-фактура і т.п.) підписані лише однією стороною, однак сторони фактично розпочали виконання своїх зобов`язань за договором в частині конкретних послуг, передбачених такими документами, він є достатнім для виставлення рахунку за надані послуги. Зазначена вартість послуг є винагородою експедитора та не включає в себе витрати, затрати та інші платежі, здійснені експедитором в інтересах клієнта і пов`язані з виконанням цього договору, які оплачується клієнтом на умовах даного договору (п.3.3 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що клієнт оплачує рахунки експедитора протягом 5 банківських днів з дати отримання рахунку. Клієнт погоджується, у тому числі, але не виключно рахунок вважається отриманим клієнтом в день його відправлення експедитором з використанням засобів факсимільного та електронного зв`язку.

Датою оплати рахунку сторони визнають дату надходження грошових коштів на рахунок експедитора. У випадку прострочення платежу клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплачених рахунків за кожний день прострочки (п.3.5 договору).

Згідно з п. 3.6 договору приймання і здача виконаних робіт здійснюється на підставі акту виконаних робіт. Оформлений акт виконаних робіт, який є підтвердженням наладженого виконання робіт експедитором, направляється клієнту разом із рахунком згідно п. 3.2,-3.5 цього договору. У разі якщо клієнт протягом 3 днів з моменту отримання акту виконаних робіт не направить підписаний екземпляр акту виконаних робіт експедитору або не направить мотивовану відмову, роботи вважаються прийняті клієнтом у повному обсязі.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019. Якщо жодна зі сторін цього договору за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить другу сторону у письмовій формі про розірвання цього договору, договір вважається автоматично пролонгований на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (п.8.1 договору).

03.12.2018 сторонами підписано заявку на перевезення вантажу за маршрутом ГПК-Одеса-Катіон, про перевезення товару - поліетилен. Відповідно до заявки вартість товарно-експедиційних послуг 31 339,43 грн. з ПДВ, експедиторська винагорода - 2 000,00 грн. Можливі додаткові витрати: страхування, огляд/зважування вантажу за потреби державних митних та інших органів, зберігання вантажу в порту/демередж/детеншн, простій. Вартість даних послуг визначається згідно рахунків поту/ліній та страхових організацій. Вартість визначається згідно умовам договору транспортного експедирування.

В підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивачем надано акт надання послуг №357 від 06.02.2019 на суму 87 811,11 грн. з ПДВ, з яких демердж - господарська санкція за простій контейнерського обладнання - 15 075,00 грн., експедиційна винагорода - 2 000,00 грн., тренспортно-експедиційне обслуговування - 31 339,43 грн., страхування - 558,57 грн. та зберігання 38 838,11 грн. Акт підписаний зі сторони відповідача без зауважень (а.с.44, т.1).

Позивачем виставлений на оплату рахунок №290 від 06.02.2019 на суму 87 811,11 грн. (а.с.43,т.1).

Відповідно до експрес-накладної відповідачем акт та рахунок на оплату отримано 21.03.2019 (а.с.45, т.1).

Позивач зазначає, що відповідачем не оплачені надані послуги з транспортно-експедиційного обслуговування, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 87 811,11 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Згідно з ч.1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору (п.3.4) строк оплати є таким, що настав 28.03.2019.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Доказів оплати заборгованості у розмірі 87 811,11 грн. відповідач не надав, доводів наведених в обґрунтування позову не спростував.

За викладеного надані позивачем докази, з урахуванням правила вірогідності, є належним підтвердженням наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 87 811,11 грн. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 87811,11 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 15 411,43 грн., 3% річних у розмірі 3594,24 грн. та втрати від інфляції у розмірі 3 379,59 грн.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.3.5 договору у випадку прострочення платежу клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплачених рахунків за кожний день прострочення.

Так, позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 15411,43 грн. за період з 29.03.2019 по 29.09.2019, яку нарахував на суму заборгованості 87811,00 грн., що є його правом.

Згідно з ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіркою правильності нарахування пені судом встановлено допущення позивачем помилок, зокрема, щодо періодів нарахування, оскільки позивач при нарахуванні пені за порушення строків поставки припиняє нарахування через шість місяців і один день, тому вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню частково у розмірі у розмірі 15 332,04 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з 3% річних у розмірі 3594,24 грн. та втрати від інфляції у розмірі 3 379,59 грн.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних, судом встановлено допущення позивачем арифметичної помилки при підрахунку, тому вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 3589,90 грн.

Також позивачем допущено помилку при нарахуванні інфляційних втрат, а саме сукупний індекс інфляції у заявленому періоді (квітень 2019 року - червень 2020 року) складає 103,64 грн., а не 103,85 як зазначає позивач, тому вимога про стягнення збитків від інфляції підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 197,21 грн.

За викладеного з відповідача підлягає стягнення 109 930,26 грн., з яких 87 811,11 грн. - основний борг, 15 332,04 грн. - пеня, 3589,90 грн. - 3% річних та 3 197,21 грн. - втрати від інфляції.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у розмірі 2 096,92 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Транс Лоджістікс" до Приватного підприємства "ВЛАД" про стягнення заборгованості у розмірі 110 196,37 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ВЛАД" (49029, м. Дніпро, вул. Артема, 56, кв.1, ідентифікаційний код 24445540) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Транс Лоджістікс" (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20, ідентифікаційний код 36553339) заборгованість у розмірі 87811,11 грн., пеню у розмірі 15 332,04 грн., 3% річних у розмірі 3 589,90 грн., втрати від інфляції у розмірі 3197,21 грн. та судовий збір у розмірі 2 096,92 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Судові витрати за розгляд заяви про забезпечення позову покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.11.2020

Суддя О.М. Крижний