РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2020Справа № 910/13795/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" (03110, м.Київ, вул. Солом`янська, 6-В, оф.13, )

до Комунального підприємства "Керуюча Компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (03039, м.Київ, просп.40-річчя Жовтня,буд.17-б, )

про стягнення 72 846,52 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Славресурс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча Компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" про стягнення 72846,52 грн заборгованості, а саме: 60 000,00 грн основного боргу за поставлений товар по договору № 326 від 27.06.2019, 7320,73 грн інфляційних втрат та 4697,55 грн 3% річних за прострочення оплати, а також 614,72 грн інфляційних втрат, 213,52 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з повернення платежу по договору застави № 322 від 25.06.2019. Також позивач просить покласти на відповідача 5000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.09.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання, встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав, у т.ч. строк для подання відповідачем заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 18.09.2020 позивач отримав - 23.09.2020, відповідач - 22.09.2020.

05.10.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив про погашення основної заборгованості за договором платіжними дорученнями № 1565 від 10.09.2020, № 1139 від 14.09.2020 на загальну суму 60 000,00 грн та положення п.7.5 договору, згідно якого відповідач не несе будь-якої відповідальності у разі зменшення, відсутності фінансування видатків на оплату товару, що мають застосування у спірних правовідносинах з огляду на запровадження карантинних заходів та зменшення фінансової спроможності підприємства як виконавця послуг за рахунок находження платежів від мешканців житлового фонду Голосіївського району. Посилаючись на вказані обставин учасник справи заявив клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору, надав контр розрахунок заявлених вимог.

12.10.2020 позивач через канцелярію суду подав відповідь на відзив, зі змісту якої на доводи відповідача підтвердив погашення відповідачем основної заборгованості за поставлений товар, при цьому підтримав заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат та річних, але враховуючи зауваження відповідача про їх невірне обрахування, надав уточнений розрахунок, відповідно до якого просить стягнути з відповідача за прострочення оплати поставленого товару: 7029,00 грн інфляційних втрат та 4632,24 грн 3% річних, за прострочення виконання зобов`язання з повернення платежу по договору застави № 322 від 25.06.2019: 614,72 грн інфляційних втрат, 213,52 грн 3% річних.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, суд зазначає що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Фактично заявлені вимоги та клопотання про уточнення позовних вимог, викладені у відповіді на відзив, є зменшенням позовних вимог.

Частиною 5 ст. 46 ГПК України встановлено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 ГПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

За відсутності доказів надсилання відповіді на відзив відповідачу у справі та відповідно викладеної у ній заяви про закриття провадження у справі та зменшення позовних вимог суд в порядку ч. 5 ст. 46, ст. 166, п.2, 4 ст. 170 ГПК України не приймає вказані доводи та зменшення позовних вимог, відповідь на відзив підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про продовження процесуальних строків, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Славресурс" (постачальник за договором, позивач) та Комунальним підприємством "Керуюча Компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (покупець за договором, відповідач) був укладений договір № 326, за умовами якого постачальник зобов`язується у 2019 році поставити покупцю товар ДК 021-20-3 - Тверде паливо (Вугілля) згідно зі Специфікацією (Додаток 1) до цього Договору, а покупець - прийняти і оплатити його.

Сторони узгодили, що ціна цього договору становить 968400,00 грн. без ПДВ (п.3.1), ціна за одиницю Товару включає в себе: вартість пакування, транспортні витрати, вартість вантажних робіт, а також інші витрати (на страхування, зберігання, сплату митних тарифів, податків, зборів тощо) та доставку (п.3.2 договору).

У разі зменшення обсягу закупівлі Товару покупцем з урахуванням фактичного обсягу видатків ціна цього договору може бути зменшена покупцем (п.3.3 договору).

Відповідно до умов п.5.1-5.2 договору, строк поставки товарів становить 2 (два) робочих дні з дати отримання заявки від покупця на поставку товару, яка передається постачальнику електронною поштою, кур`єром, або іншим погодженим сторонами способом. Поставка (передача) товару здійснюється за адресою: м. Київ, просп. Науки, 96 (котельня).

Згідно п.4.1 договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах відстрочки платежу на 30 банківських днів шляхом поетапної оплати за поставлений товар по кожній заявці Покупця окремо. Покупець здійснює оплату за поставлений товар на підставі рахунку-фактури, видаткових накладних.

Датою оплати за поставлений товар (партію товару) вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця на користь постачальника ( п.4.2).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до підписаної сторонами Специфікації (додаток № 1 до договору № 326 від 27.06.2019) постачальник зобов`язався поставити товар: вугілля кам`яне у кількості 360 тон.

Додатковою угодою № 1 від 13.12.2019 сторони узгодили поставку товару протягом 27.06.2019-28.02.2020 відповідно до Специфікації.

На виконання умов договору за видатковими накладними № 447 від 30.10.2019 на суму 182 920,00 грн, № 497 від 02.122.019 на суму 186 955,00 грн, № 569 від 19.12.2019 на суму 149 295,00 грн, № 581 від 27.12.2019 на суму 60 390,50 грн, № 26 від 23.01.2020 на суму 243 983,00 грн, які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень, позивач поставив відповідачу обумовлений товар вартістю 968 400,00 грн, що підтверджується також підписаним Актом приймання-передачі вугілля поставленого від 28.02.2020 на загальну суму 968 400,00 грн.

Зобов`язання постачальника в частині виконання зобов`язань по договору № 326 від 27.06.2019 було забезпечене шляхом укладення між постачальником (позивачем), як заставодавцем та покупцем (відповідачем), як заставодержателем на підставі укладеного між ними договору застави № 322 від 25.06.2019, відповідно до якого заставодержатель отримав право у разі невиконання заставодавцем своїх зобов`язань по договору на закупівлю код ДК 021-2015-09110000-3 Тверде паливо (Вугілля), одержати задоволення своїх вимог за рахунок грошових коштів- предмета застави у сумі 48 420,00 грн.

За умовами п.3.2.1 договору застави встановлено, що заставодержатель повинен повернути предмет заставодавця шляхом його перерахування на рахунок заставодавця протягом трьох банківських днів з дня настання підстави для повернення предмета застави у разі виконання заставодавцем договору про закупівлю.

За платіжним дорученням № 7134 від 26.06.2019 ТОВ «Славресурс» перерахувало на користь КП «Керуюча Компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» оплату забезпечення по договору № 322 від 25.06.2019.

Листом за вих.№ 087 від 30.03.2020 позивач - заставодавець звернувся до відповідача - заставодержателя із претензією, зі змісту якої вказав про надсилання 03.03.2020 засобами поштового зв`язку вимоги про повернення предмета застави, яка отримана 06.03.2020, проте проігнорована, у зв`язку із чим висловив прохання розглянути цю претензію та здійснити погашення заборгованості у розмірі 48 420,00 грн

Претензією за вих.№ 182 від 18.08.2020 позивач висловив вимогу відповідачу про сплату заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару по договору № 326 від 27.06.2019 не виконав у повному обсязі, всього сплачено 908 400,00 грн, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 60 000,00 грн., за прострочення оплати товару позивачем нараховано до стягнення з відповідача 7320,73 грн інфляційних втрат та 4697,55 грн 3% річних.

Також в обґрунтування заявлених вимог про стягнення 614,72 грн інфляційних втрат, 213,52 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з повернення платежу по договору застави № 322 від 25.06.2019 учасник справи вказав про несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з повернення застави у розмірі 48 420,00 грн, сплаченого в якості забезпечення виконання постачальником своїх зобов`язань по договору поставки на підставі укладеного між сторонами договору застави № 322 від 25.06.2019.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у визначений строк.

Матеріалами справи встановлено факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань по договору в частині поставки товару та прийняття його відповідачем без зауважень, всього у сумі 968 400,00 грн, з яких, відповідно до наданих банківських виписок з рахунку позивача, відповідачем було сплачено 908 400,00 грн і станом на 09.09.2020 заборгованість в частині невиконаного зобов`язання склала 60 000,00 грн.

У процесі розгляду справи відповідачем повідомлено та надано належні докази в підтвердження того, що за платіжними дорученнями № 1565 від 10.09.2020, № 1139 від 14.09.2020 погашено заборгованість у заявленому розмірі 60 000,00 грн у повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи звернення позивачем із позовом до суду засобами поштового зв`язку 10.09.2020, провадження в частині стягнення суми 60 000,00 грн основного боргу підлягає закриттю на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов`язання щодо сплати вартості отриманого товару позивачем заявлено вимоги про стягнення 4697,55 грн трьох відсотків, розрахунок яких здійснено по кожній видатковій накладній № 569 від 19.12.2019, № 581 від 27.12.2019, № 26 від 23.01.2020, № 88 від 28.02.2020.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, суд зазначає, що позивачем помилково до періодів прострочення включено дату оплати і ця дата вдруге зазначена у початковому періоді прострочення, тобто за один і той же день двічі нараховано 3% річних, що є безпідставним.

За перерахунком суду, належними до стягнення є 4594,49 грн 3% річних та 7029,00 грн інфляційних втрат (в межах розрахунку за визначені ним спірні періоди прострочення по кожній видатковій накладній, проте за різницею безпідставно включеної до періоду прострочення дати фактичної оплати ). В решті заявленої суми вимог суд відмовляє у зв`язку із необґрунтованістю вимог.

Також за прострочення повернення відповідачем предмета застави, тобто суми 48 420,00 грн забезпечення виконання договору закупівлі позивачем заявлено 614,72 грн інфляційних втрат, 213,52 грн 3% річних за період з 05.03.2020 по 15.05.2020.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог стверджує, що ним виконано договір про закупівлю 28.02.2020, в строк повернення предмета застави настав 04.03.2020, проте відповідач повернув кошти із прострочення оплати - 15.05.2020.

Проаналізувавши обставини правовідносин сторін, умови договору та надані докази, суд зазначає, що в розумінні п.3.2.1 договору застави, строк повернення коштів настав через три банківські дні після виконання заставодавцем договору про закупівлю. З огляду на підписання сторонами Акту № 1 від 28.02.2020, як підтвердження виконання поставки у повному обсязі на суму 968 400,00 грн, відповідач був обізнаний про початок перебігу строку повернення забезпечувального платежу, і такий строк настав 04.03.2020.

Водночас, позивач до матеріалів справи не додав примірник листа-вимоги про повернення коштів від 03.03.2020, про надсилання якого він стверджує, у т.ч. в претензії вих.№ 087 від 30.03.2020.

03.04.2020 позивач поштовими відправленням № 048 надіслав відповідачу претензію № 087 від 30.03.2020 з вимогою повернення коштів.

Відповідач факт отримання вказаної вимоги, як і повернення забезпечувального платежу 15.05.2020 не заперечив.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, суд зазначає про безпідставне включення дат фактичних часткових оплат та повернення коштів у повному обсязі 09.04.2020, 04.05.2020, 14.05.2020, 15.05.2020, тому належними до стягнення є сума 212,94 грн 3% річних за період з 05.03.2020 по 14.03.2020, 387,36 грн інфляційних втрат ( в межах розрахунку позивача).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач доказів на підтвердження відсутності обов`язку здійснити своєчасно оплату вартості отриманого товару на заявлену суму по договору та повернути забезпечувальний платіж не надав, стверджувань позивача не спростував.

Аргументи відповідача про положення п.7.5 договору, відповідно до якого покупець не несе будь-якої відповідальності у разі зменшення, відсутності фінансування видатків на оплату товару, як підставу звільнення від відповідальності за відповідне прострочення, суд не приймає до уваги за відсутності доказів повідомлення відповідача про неможливість виконання договірних зобов`язань через скрутне матеріальне становище, запровадження карантинних заходів та узгодження сторонами цих обставин як відкладальної обставини чи підстави звільнення від відповідальності за відповідне прострочення.

Відповідачем не додано до відзиву жодних доказів на підтвердження неможливості здійснення платежів на оплату отриманого товару у визначені строки через зменшення, відсутності фінансування видатків на оплату товару.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 60 000,00 грн основного боргу за відсутністю предмета спору відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, та стягнення з відповідача на користь позивача 4594,49 грн 3% річних та 7029,00 грн інфляційних втрат за прострочення оплати вартості товару по договору та 212,94 грн 3% річних, 387,36 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання із повернення забезпечувального платежу. В решті позову належить відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У позовній заяві представником позивача повідомлено про надання доказів понесення заявлених витрат не пізніше 5 днів після ухвалення рішення у справі відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Суд зауважує, що ч. 8 ст. 129 ГПК України, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 231, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення 60 000,00 грн.

3.Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча Компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (03039, м.Київ, просп.40-річчя Жовтня,буд.17-б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" (03110, м.Київ, вул. Солом`янська, 6-В, оф.13, ) 4594 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 49 коп 3% річних та 7029 (сім тисяч двадцять дев`ять) грн. 00 коп інфляційних втрат за прострочення оплати вартості товару по договору та 212 (двісті дванадцять) грн. 94 коп 3% річних, 387 (триста вісімдесят сім) грн. 36 коп інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання із повернення забезпечувального платежу, 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 72 коп витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак