ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 м. Дніпро Справа № 912/3111/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Парусніков Ю.Б. (доповідач)

судді: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.09.2020 по справі № 912/3111/19 (суддя Тимошевська В.В.), повний текст рішення складено 28.09.2020

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ

до відповідача-1 Приватного підприємства «Вісмут», м. Кропивницький

відповідача-2 ОСОБА_1 , Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Федорівка

про солідарне стягнення 665762,68 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк, позивач) звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою з вимогами до Приватного підприємство «Вісмут» (далі - ПП «Вісмут», відповідач 1) та до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач 2) про солідарне стягнення заборгованості за договором б/н від 27.10.2016 у сумі 665762,68 грн, з покладенням на відповідачів судових витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог Банком зазначено про невиконання з боку ПП «Вісмут» зобов`язань за кредитним договором № б/н від 27.10.2016 щодо повернення кредитних коштів, яке забезпечено порукою з поручителем фізичною особою ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 18.09.2020 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ПП «Вісмут» - задоволено.

Стягнуто з ПП «Вісмут» на користь АТ КБ «ПриватБанк» 665762,68 грн заборгованості за кредитом, а також 9986,44 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості в частині стягнення з ПП «Вісмут» на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за фактично одержаним та неповернутим кредитом в розмірі 665762,68 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_1 , місцевий господарський суд вказав на те, що п. 4.3. договору поруки № P618265716 від 21.12.2017 сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін. Натомість, матеріали справи не містять доказів укладення договору між Банком та Поручителем про внесення змін до договору поруки та збільшення відповідного обсягу відповідальності Поручителя.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду де просить: скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ухвалити у вказаній частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором за послугою «Кредитний ліміт».

Доводи апеляційної скарги мотивовані незаконністю прийнятого судом рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , з огляду на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, а також з огляду на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не визначено, яке саме зобов`язання було забезпечене порукою. Разом з тим, предметом договору поруки № Р618265716 від 12.12.2017 (п. 1.1.) є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ПП «Вісмут» зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та Правил надання банківських послуг (Угода 1) та приєднання до розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та Правил надання банківських послуг (Угода 2).

За доводами апелянта, оскільки відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг та скористався послугами «Кредитний ліміт», що регламентовані розділом 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та Правил надання банківських послуг, порушивши зобов`язання з повернення кредитних коштів, а Поручитель зобов`язався за угодою приєднання Відповідача саме до розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та Правил надання банківських послуг, то Поручитель несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань, що регламентовані розділом 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та Правил надання банківських послуг.

Також, апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що пунктом 4.3. договору поруки № Р618265716 від 21.12.2017 сторони узгодили внесення змін та доповнень до цього договору тільки за взаємною згодою у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін, оскільки в пункті 4.3. договору поруки йде мова про дострокове розірвання цього договору.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на безпідставність доводів апелянта, оскільки ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка діяла в момент укладення договору поруки та на час збільшення 15.02.2018 розміру кредитного ліміту, передбачалося, що порука є припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів укладення між Банком і Поручителем договору про внесення змін до договору поруки та збільшення відповідного обсягу відповідальності Поручителя, тобто зміна зобов`язання (шляхом збільшення кредитного ліміту) відбулася Банком в односторонньому порядку без погодження з Поручителем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявлено про стягнення з позивача 12000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надано до відзиву Акт наданих послуг № 2 від 18.11.2020 та договір про надання професійної правничої допомоги, копія якого знаходиться в матеріалах даної справи.

З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_1 просить апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з останнього витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12000,00 грн.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

27.10.2016 ПП «Вісмут» підписано заяву на відкриття рахунку та заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а. с. 27 т. 1), яка містить посилання про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, які, як зазначає АТ КБ «ПриватБанк», розміщені в мережі Інтернет на сайті http:/ргіvatbank.ua та які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 27.10.2016 (далі - Договір).

Відповідно до Договору ПП «Вісмут» було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та Правилами надання банківських послуг».

Згідно «Умов та Правил надання банківських послуг», які надано до позовної заяви (далі - Умови, а. с. 28-45 т. 1), кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - Кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі -Ліміт) (п. 3.2.1.1.1.).

Кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди (п. 3.2.1.1.3.).

Кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів Клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт розраховується відповідно до затвердженої внутрішньобанківської методикою на підставі даних про рух грошових коштів по поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників відповідно до внутрішньобанківськими нормативами і нормативними актами Національного банку України. Обов`язковою умовою встановлення/користування Кредитним лімітом на розрахунковому рахунку є надання поруки фізичною особою - Поручителем. (п. 3.2.1.1.5.).

Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і Правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, смс-повідомлення або інших) (п. 3.2.1.1.6.).

Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі, обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі «Угода»). При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених «Умов та Правил надання банківських послуг», Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту. При належному виконанні Клієнтом зобов`язань, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг», за відсутності заперечень за місяць до закінчення терміну обслуговування Ліміту, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування Ліміту може бути продовжено Банком на той самий строк. Термін також може бути змінений Банком згідно з п. 3.2.1.2.3.4 цього розділу «Умов та Правил надання банківських послуг». Згідно ст. 212, 651 ЦК України при порушені Клієнтом будь-якого із зобов`язань за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань має право встановити інший термін повернення кредиту (п. 3.2.1.1.8.).

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4.).

Договір обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта, набирає чинності з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання Ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань Сторонами за цим Договором (п. 3.2.1.6.1.).

21.12.2017 між фізичною особою ОСОБА_1 (Поручитель) та АТ КБ «ПриватБанк» (Кредитором) підписано договір поруки № P618265716 (а. с. 85-89 т. 1), предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ПП «Вісмут» зобов`язань за угодами-приєднаннями до, зокрема: розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та Правил надання банківських послуг, далі «Угода 1», по сплаті:

а) процентної ставки за користуванням кредитом:

- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. «Угоди 1» - 21% (тридцять три) річних для договорів, забезпечених порукою;

- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. «Угоди 1» - 42% (тридцять три) річних для договорів, забезпечених порукою;

б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17 «Угоди 1» в розмірі 3% від суми перерахувань;

в) винагороди за використання Ліміту відповідно до 3.2.1.4.4. «Угоди 1» 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,5% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту в розмірі 10 000 грн (десять тисяч).

Якщо під час виконання «Угоди 1» зобов`язання Боржника, що забезпечення цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за «Угодою 1» в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

В пункті 1.3. договору поруки зазначено, що Поручитель з умовами, зокрема, «Угоди 1» ознайомлений.

Відповідно до п. 1.5. договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань, зокрема за «Угодою 1», Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

В пункті 4.1. договору поруки, сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 років після укладання цього Договору. У випадку виконання Боржником та/або поручителем всіх зобов`язань, зокрема за «Угодою 1», цей Договір припиняє свою дію.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.10.2019, ПП «Вісмут» встановлено наступний розмір ліміту: 28.12.2017 - 10 000,00 грн; 15.02.2018 - 1 000 000,00 грн; 11.03.2019 - 670 000,00 грн (а. с. 46 т. 1).

З наданих до матеріалів справи виписок по рахунку № НОМЕР_1 вбачається надання кредитних коштів, по яким, згідно розрахунку Банку, наявна заборгованість у сумі 665 762,68 грн (а. с. 47-71 т. 1).

З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості солідарно з відповідачів, позивач і звернувся до суду.

5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції є незгода Банку з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

За своєю правовою природою укладений між позивачем та першим відповідачем у справі договір банківського обслуговування є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Так, за приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Перший відповідач, погодившись та приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, зобов`язався повернути кредит у встановлений строк, а також сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу приписів ч. 1 та 2 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам, зокрема, поточні рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1072 ЦК України банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Нормами ч. 1 ст. 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 2 наведеної норми).

Частиною 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з статтею 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Частина 1 ст. 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

В силу положень частин 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України).

За змістом ст. 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Висновок про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від встановлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Таким чином, аналіз норми ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

До таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2019 у справі 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/7389/17 та від 29.052019 у справі № 910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

За загальним правилом, установленим ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом ч. 3 ст. 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Як встановлено матеріалами справи, згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.10.2019 кредитний ліміт ПП «Вісмут» було змінено з 10000,00 грн до 1000000,00 грн - 15.02.2018 та до 670000,00 грн - 21.03.2019.

Приписи ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Аналогічного за змістом висновку щодо застосування положень ч. 1 ст. 559 ЦК України (у відповідній редакції) дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі від 26.05.2020 № 910/13109/18 та Верховний Суд у справі від 17.11.2020 № 705/3113/15.

Пунктом 4.2. договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін.

Матеріали справи не містять доказів укладення між Банком та Поручителем договору про внесення змін до договору поруки та збільшення відповідного обсягу відповідальності Поручителя. Натомість, під час розгляду справи представником ОСОБА_1 (Поручитель) повідомлено, що зміна зобов`язання вчинена Банком в односторонньому порядку.

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За встановленими судом першої інстанції обставинами справи сторони не заперечували, що ОСОБА_1 , як поручитель, письмової згоди на збільшення кредитного ліміту ПП «Вісмут» з 10000,00 грн до 1000000,00 грн 15.02.2018 та до 670000,00 грн 21.03.2019, а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності, не надавав і про такі зміни повідомлений не був.

Враховуючи викладене, установивши, що кредитний ліміт за кредитними зобов`язаннями боржника збільшено без погодження з поручителем, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для солідарного стягнення з боржника та поручителя спірних сум, оскільки порука за договором від 21.12.2017 № P618265716 є припиненою в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України (у відповідній редакції).

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не визначено, яке саме зобов`язання було забезпечене порукою, колегія суддів відхиляє, оскільки місцевим господарським судом досліджено умови договору поруки і встановлено, що його предмет визначено, як надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ПП «Вісмут» зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та Правил надання банківських послуг (Угода 1) по сплаті процентної ставки, комісійної винагороди, винагороди за використання Ліміту, кредиту, та до розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та Правил надання банківських послуг (Угода 2) по сплаті процентної ставки за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, збитків та кредиту. За договором поруки визначено зобов`язання, яке забезпечується, зокрема, по сплаті кредиту за Угодою 1 в розмірі 10000,00 грн. Умови договору поруки містять положення про те, що при укладанні цього договору Поручитель дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів за виконання зобов`язань, що регламентовані розділом 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та Правил надання банківських послуг, колегія суддів відхиляє, з огляду на встановлені вище обставини справи та висновки суду касаційної інстанції.

Також, колегія суддів відхиляє доводами апелянта, який вважає помилковим висновок суду про те, що пунктом 4.3. договору поруки сторони узгодили внесення змін та доповнень до цього договору тільки за взаємною згодою у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін, в той час, як в п. 4.3. договору поруки йдеться про дострокове розірвання цього договору. У даному випадку умова договору, на яку посилався суд передбачена пунктом 4.2. договору поруки, тобто у даному випадку суд припустився описки, що не може бути підставою для скасування чи зміни рішення.

З підстав вищевикладеного, позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості у сумі 665762,68 грн судом правомірно задоволено лише відносно відповідача 1 -ПП «Вісмут».

У задоволенні позовних вимог до відповідача 2 - ОСОБА_1 суд відмовив правомірно з огляду на наведені вище підстави.

6. Висновки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено неправильного застосування норм матеріального права та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які в силу приписів ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

7. Розподіл судового збору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на позивача АТ КБ «ПриватБанк» «Техніка і технології Всесвіту».

8. Щодо витрат ОСОБА_1 понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Статтею 16 ГПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 та 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

На виконання припису ч. 8 ст. 129 ГПК України адвокатом відповідача - 2 Глазковим А.С. зроблено заяву у судовому засіданні Центрального апеляційного господарського суду, яке мало місце 01.12.2020.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем 2 надано наступні документи, які свідчать про такі обставини.

30.07.2019 між Адвокатським бюро «Глазков та Партнери», в особі Керуючого бюро - адвоката Глазкова Андрія Сергійовича (Виконавець) та Фізичною особою громадянин України ОСОБА_1 (Клієнт) укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (далі - Договір).

Згідно вказаного Договору, Виконавець за дорученням Клієнта зобов`язується надавати йому професійну правничу (правову) допомогу, відповідно до умов даного Договору, а Клієнт зобов`язується сплатити (внести) Виконавцю гонорар. Метою даного Договору є повний правовий супровід діяльності Клієнта як юридичної особи з наданням повного спектру юридичних послуг передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», але не виключно.

За пунктом 2.1. Договору Клієнт доручає Виконавцю вчиняти від його імені наступні юридичні дії, у тому числі, представляти інтереси Клієнта в судах загальної юрисдикції, зокрема господарських судах всіх інстанцій, на всіх стадіях судового процесу, з усіма правами, які надані чинним законодавством позивачу, відповідачу, третій особі.

Розмір гонорару та порядок його внесення погоджується між Сторонами окремо та викладається в додатковій угоді до даного Договору або безпосередньо в акті наданих послуг та/або рахунку-фактурі (п. 3.1. Договору).

На визначення розміру оплати професійної правничої (правової) допомоги, винагороди (гонорару) Виконавця впливають кількість витраченого спеціалістом часу, ступінь важкості справи/послуги, обсяг правових послуг (п. 3.2. Договору).

Оплата винагороди (гонорару) Виконавця здійснюється Клієнтом шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 3-х робочих днів з моменту підписання акта наданих послуг, в разі якщо Клієнт здійснює передоплату протягом 3-х робочих днів на підставі виставленого Виконавцем рахунку-фактури (п. 3.4. Договору).

Згідно п. 5.1. Договір укладено на невизначений строк.

18.11.2020 між Зобенком О.Л. та Адвокатським бюро «Глазков та Партнери» складено та підписано Акт наданих послуг № 2 до Договору № 44 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 30.07.2020.

Згідно вказаного Акту Виконавцем надано наступні послуги з витраченим на їх надання часом:

- повний аналіз рішення Господарського суду кіровоградської області від 18.09.2020 по справі № 912/3111/19 - 4 години;

- правовий аналіз апеляційної скарги від 13.10.2020 АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.09.2020 по справі № 912/3111/19 - 4 години;

- підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу від 13.10.2020 АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.09.2020 по справі № 912/3111/19 5 годин;

- підготовка та подання клопотання від 18.11.2020 про призначення справи до розгляду в режимі відеоконференції 1 година;

- представництво інтересів клієнта в судових засіданнях 3-5 годин.

Всього витрачено часу 19 години, з яких 5 годин участь в судових засіданнях, розмір гонорару є фіксованим та складає 12000,00 грн без ПДВ.

Колегія суддів зауважує, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має обов`язково заперечувати інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24.11.2020 по справі 911/4242/15.

Колегія суддів враховує факт направлення 18.11.2020 відповідачем-2 на адресу позивача листа з описом вкладення копії відзиву на апеляційну скаргу, Акту наданих послуг № 2 (а. с. 47-48 т. 2), а від так, позивач мав достатньо часу для подачі заперечень на клопотання відповідача-2 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, однак таким правом не скористався, свої заперечення не надав.

З огляду на вищевикладене, витрати понесені ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката підлягають йому відшкодуванню за рахунок позивача АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 12000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.09.2020 по справі № 912/3111/19 - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 12000,00 грн (Дванадцять тисяч грн 00 коп.) витрат, понесених на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.12.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

І.О. Вечірко