ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 грудня 2020 року Справа № 903/760/20

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Лялюга Л.В. довіреність №2/1-19 від 03.01.2020

від третьої особи: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/760/20 за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго до Публічного акціонерного товариства Електротермометрія, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго про стягнення 436117,38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго надіслало на адресу суду позов до Публічного акціонерного товариства Електротермометрія про стягнення 436117,38 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії.

Ухвалою суду від 13.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача 02.11.2020 надіслав на адресу суду відзив, в якому позовні вимоги в сумі 332657,82 грн. визнав, у зв`язку з цим просить суд стягнути з товариства 50% судового збору, а 50% повернути позивачу з державного бюджету. Просить зменшити суму пені до 5000,00 грн., розмір річних до звичайних 3%, тобто до 6733,14 грн. та витребувати у позивача докази оприлюднення редакції комерційної пропозиції з 15% станом на день приєднання до нього ПАТ «Електротермометрія».

Представник позивача в судове засідання не з`явився. 25.11.2020 надіслав на адресу суду наступні документи:

1.Клопотання про проведення засідання без участі позивача, в якому також зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю;

2.Письмові пояснення, в яких повідомив, що початком постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. За даними ПрАТ «Волиньобленерго», ПАТ «Електротермометрія» віднесено до категорії споживачів, постачання електроенергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2019. На виконання ч.11 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальник «останньої надії», станом на 17.12.2018 на своєму офіційному вебсайті у мережі інтернет за адресою https://uie.kiev.ua/diyalnist/naprvamkv-diyalnosti/postachalnvk-еІеktгусhпоyі-еnегgіуі-оstаnnоуі-nadiyi/ розмістив зокрема Додаток № 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» «Комерційна пропозиція № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», що підтверджено скріншотом з адміністраторської панелі сайту. Вказав, що на даний момент Додаток № 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» «Комерційна пропозиція № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» знаходиться у розділі "Комерційні пропозиції (архів)".

Комерційною пропозицією № 2 від 27.12.2018, яка є невід`ємним додатком до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», визначено: «За внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією Комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ) від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Пеня Споживачем сплачується на підставі рахунків Постачальника, а у разі незгоди Споживача, стягується в судовому порядку.».

Початком розрахунку пені є 25.02.2019 (датою отримання відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення є 18.02.2020).

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнає в повному розмірі, однак пояснює, що підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, у зв`язку з цим просить суд зменшити суму пені до 5000,00 грн. та розмір річних до звичайних 3%, тобто до 6733,14 грн.

Представник третьої особи в призначене судове засідання не з`явився.

Згідно п.3, 4 ст.185, п.4 ст. 191 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2018 між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Електротермометрія (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р ДПЗД "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" на період з 01 січня 2019 року до 01 січня 2021 року.

Положеннями пункту 6.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених Постановою НКРЕКП 14.03.2018 №312 встановлено, що початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" є дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником, яка визначається відповідно до вимог пунктів 6.2.2 та 6.2.3 цієї глави. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача (споживачів) на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.

Згідно ч. 6 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

27.12.2018 на виконання вимог ч. 11 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 3.4.1 ПРРЕЕ, ДПЗД "Укрінтеренерго", як постачальником "останньої надії", на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; додаток №1 до договору; комерційну пропозицію № 2 до договору; додаток до комерційної пропозиції № 2 «Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії"; додаток до комерційної пропозиції № 2 «Зміни №1 від 31.01.2019 по комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", яка кореспондується з умовами, що зазначені в Додатку 1 "Комерційна пропозиція № 2" до Договору, Договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

За приписами ч. 5 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" зобов`язаний постачати електричну енергію споживачам за ціною, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника "останньої надії", ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).

Згідно із п. 5.8. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Умовами комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 визначено, що споживач сплачує 100 % від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання Споживачем рахунку.

Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якого здійснюється постачання електричної енергії Постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих Постачальником від Оператора системи розподілу (передачі).

Відповідно до Додатка 1 "Комерційна пропозиція № 2" до Договору остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання Споживача, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до Акту купівлі-продажу, Споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.

Пунктом 1.2.6 ПРРЕЕ передбачено, що оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). У разі постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії" послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник універсальних послуг або "останньої надії". При цьому, ціни на електричну енергію, що постачається споживачам постачальниками універсальних послуг та "останньої надії", включають, у тому числі, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.

Відповідно до п. 5.10 Договору про постачання електричної енергії з постачальником "останньої надії" та комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018, оплата виставленого Постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена Споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менша 5 робочих днів з дати отримання Споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Згідно п. 10. Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" №312 від 14.03.2018, до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР. Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП № 1470 від 27.12.2017р., а саме п. п. 29 п. 2.2., встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен в тому числі надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно- правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Відповідно до умов Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (п. 5.2), типову форму якого затверджено Правилами роздрібного ринку електричної енергії, Постачальник електричної енергії має право на отримання інформації щодо обсягу та якості електричної енергії, умов та фактичних режимів її розподілу, тарифів (цін), порядку оплати за переліком споживачів балансуючої групи Постачальника.

На виконання зазначеного Договору на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії ПАТ «Електротермометрія», отриманих від ПрАТ «Волиньобленерго», ДПЗД «Укрінтеренерго» складені:

- рахунок № 44/02/001/03076 від 09.02.2019 (а.с.84) у відповідності до даних оператора системи про обсяги споживання електричної енергії по 2 класу - 116757 кВт.*год., за період січень 2019 на суму 388 303,43 грн. (з урахуванням ПДВ).

Позивачем та Відповідачем погоджено обсяги спожитої електричної енергії за січень 2019 та вартість такої електричної енергії шляхом підписання Акту № 000154 купівлі-продажу електроенергії від 31.01.2019 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 (а.с.85).

- рахунок №44/02/002/05696 від 14.03.2019 (а.с.87) у відповідності до даних оператора системи про обсяги споживання електричної енергії по 2 класу - 72809 кВт.*год., за період лютий 2019 р. на суму 242 143,80 грн. (з урахуванням ПДВ).

Позивачем та Відповідачем погоджено обсяги спожитої електричної енергії за лютий 2019 та вартість такої електричної енергії шляхом підписання Акту № 002036 купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2019 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 (а.с.88).

- рахунок № 44/02/003/06139 від 08.04.2019 (а.с.90) у відповідності до даних оператора системи про обсяги споживання електричної енергії по 2 класу - 98547 кВт.*год., за період березень 2019 на суму 327 741,70 грн. (з урахуванням ПДВ).

Позивачем та Відповідачем погоджено обсяги спожитої електричної енергії за березень 2019 та вартість такої електричної енергії шляхом підписання Акту № 002391 купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2019 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12/2018 (а.с.91).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Акватермзахист» згідно договору поруки №6 від 22.02.2019 та №8 від 15.03.2019 укладеними між ДПЗД «Укрінтеренерго», ТОВ «Акватермзахід» та ПАТ «Електротермометрія» (а.с.34-39) оплатило заборгованість за спожити електричну енергію в розмірі 630447,23 грн. по рахункам № 44/02/001/03076 від 09.02.2019 (а.с.84), №44/02/002/05696 від 14.03.2019 (а.с.87), що підтверджується платіжними дорученнями №59 від 28.02.2019, № 95 від 19.03.2019, № 60 від 01.03.2019, № 100 від 26.03.2019 (а.с.38-40).

З метою досудового врегулювання спору, позивач 20.05.2019 надіслав відповідачу претензію-вимогу на суму 327741,70 грн. №44/11-000352 від 15.05.2019, яка отримана відповідачем 30.05.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.130-131), однак залишена відповідачем без задоволення.

20.02.2020 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату штрафних санкцій на суму 108375,68 грн. та боргу за спожиту електроенергію на суму 327741,70 грн., яка отримана відповідачем 24.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.132-141), однак залишена відповідачем без задоволення.

Дані про обсяг спожитої електричної енергії Відповідачем підтверджуються Звітами щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі) ПрАТ «Волиньобленерго» за січень, лютий, березень 2019 (а.с.94-129).

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем за спожиту електричну енергію, станом на день розгляду справи становить - 327741,70 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як визначено ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Так, в силу положень п. 5.10 Договору про постачання електричної енергії з постачальником "останньої надії" та комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018р., оплата виставленого Постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена Споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менша 5 робочих днів з дати отримання Споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Суд засвідчує, що зобов`язання по оплаті електричної енергії, отриманої на підставі рахунка №44/02/001/03076 від 09.02.2019 та акту № 000154 купівлі-продажу електроенергії від 31.01.2019, який було отримано відповідачем 18.02.2019 (а.с.86) встановлено до 23.02.2019, відтак з 25.02.2019 відповідач вважається таким, що боргує.

Зобов`язання по оплаті електричної енергії, отриманої на підставі рахунка №44/02/002/05696 від 14.03.2019 та акту № 002036 купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2019, який було отримано відповідачем 18.03.2019 (а.с.89) встановлено до 23.03.2019, відтак з 25.03.2019 відповідач вважається таким, що боргує.

Зобов`язання по оплаті електричної енергії, отриманої на підставі рахунка №44/02/003/06139 від 08.04.2019 та акту № 002391 купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2019, який було отримано відповідачем 10.06.2019 (а.с.92) встановлено до 15.06.2019, відтак з 17.06.2019 відповідач вважається таким, що боргує.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач оплатив електричну енергію на суму 630447,23 грн., допустивши прострочення платежів, що стверджується платіжними дорученнями.

У відповідності до п. 9.1 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством.

Згідно п. 5.11 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим Договором. Споживач має сплатити за вимогою Постачальника пеню у розмірі, який зазначається в комерційній пропозиції.

Відповідно до "Комерційної пропозиції № 2" за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією Комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Пеня Споживачем сплачується на підставі рахунків Постачальника, а у разі незгоди Споживача, стягується в судовому порядку.

Сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Враховуючи зазначені положення законодавства та Договору, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 69790,99 грн. за період з 25.02.2019 по 18.02.2020 включно по кожному рахунку окремо (а.с.83).

Суд здійснивши власний перерахунок пені в межах розрахунків позивача за період з 25.02.2019 по 18.02.2020 включно по кожному рахунку окремо засвідчує, що пеня є підставною та такою, що підлягає до задоволення в розмірі 69790,99 грн. (а.с.191).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Комерційною пропозицією №2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" передбачено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, окрім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Позивач просить стягнути з відповідача 15% річних за загальний період з 25.02.2019 по 18.02.2020 у розмірі 33668,57 грн. (а.с.81) та інфляційні втрати за період з 01.09.2019 по 01.12.2019 у розмірі 4916,12 грн. (а.с.82).

Перевіркою правильності нарахування 15% річних, судом встановлено за розрахунком суду 15% річних є більшим ніж заявлено до стягнення позивачем, що є його правом. Тому суд нарахування 15% річних у розмірі 33668,57 грн. визнається судом обґрунтованим.

Так само, і розмір інфляційних втрат, за перерахунком суду, у заявленому позивачем періоді є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, тому нарахування інфляційних втрат у розмірі 4916,12 грн. визнається судом обґрунтованим.

В судовому засіданні представник відповідача, щодо розрахунків позивача, періодів нарахування не заперечила, а вказала, що останні є вірними.

Водночас, відповідачем відповідно до положень ст. 233 ГК України у відзиві на позовну заяву від 04.11.2020 та в судовому засіданні заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої до стягнення пені та 15% річних.

Відповідач просить зменшити розмір, заявленої до стягнення пені та 15% річних, посилаючись на те, що сума нарахувань (пені, річних та інфляційні) в сумі 108375,68 грн. є значною та становить майже 33% суми боргу. Зазначив, що відповідачем здійснювалися дії щодо погашення боргу; на момент дії договору рахунки товариства арештовані виконавчою службою, які не зняті до даного часу, фінансовий стан підприємства незадовільний, зазначає, що стягнення нарахувань таких сум призведе ще до більшого погіршення фінансового становища та вплине на права працівників щодо отримання заробітної плати.

На підтвердження вищевикладеного відповідачем надано постанови про арешт коштів боржника, звіт праці у вересні 2020, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2020.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити заявлене відповідачем клопотання про зменшення пені та 15% річних, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Договірні відносини склалися між сторонами шляхом укладення договору приєднання.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Аналогічні положення містяться і у ст. 179 ГК України.

З викладеного слідує, що відповідач приєднався до запропонованих позивачем умов договору та не має права запропонувати свої зміни.

Разом з цим, умови договору містять збільшення розміру відсотків річних до 15, а також збільшення терміну для нарахування пені і строку позовної давності. З урахуванням чого і збільшився обсяг відповідальності боржника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 108375,68 грн.) майже складає 33% суми основного боргу, що є непропорційно великим.

При цьому, господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені та 15% річних на 10% від розміру кожного, які підлягають до стягнення.

Відтак, розмір пені, що підлягає до стягнення буде становити: 62811,89 грн. (69790,99грн. - 10%) грн., 15% річних 30301,71 грн. (33668,57 грн. - 10%).

Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру пені та штрафу більше, ніж на 10%. Порушення строків оплати мало місце тривалий час і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату у визначений договором строк. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем визнана та підлягає до задоволення в сумі 425771,42 грн., в т.ч. 327741,70 грн. основний борг, 4916,12 грн. інфляційні втрати, 30301,71 грн. 15% річних, 62811,89 грн. пеня. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 3270,88 грн. (50% судового збору, сплаченого при поданні позову) відповідно до ст. 129, 130 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч.1. т.7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з відповідним клопотанням щодо повернення суми сплаченого судового збору в розмірі 50 відсотків.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 231, 232, ст. ст. 236-242 ГПК України, Господарський суд Волинської області,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Електротермометрія (вул.Ковельська, 40, місто Луцьк, 43001, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (вул.Кирилівська, 85, м.Київ, 04080, ) 425771,42 грн. (чотириста двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят одна гривня сорок дві копійки), в т.ч. 327741,70 грн. основний борг, 4916,12 грн. інфляційні втрати, 30301,71 грн. 15% річних, 62811,89 грн. пеня та 3270,88 грн. (три тисячі двісті сімдесят гривень вісімдесят вісім копійок) витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.12.2020.

Суддя І. О. Гарбар