ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Справа№ 910/15374/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 27.10.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 06.08.2020

у справі № 910/15374/19 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк"

про визнання права власності та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва " звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання права власності на об`єкти рухомого майна та нерухомого майна, на прості іменні акції, на дебіторську заборгованість та на обладнання, електронні прилади, оргтехніку, всього 1454 найменувань, а також про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна ДП "Укрзалізничпостач", що накладений постановою про арешт майна боржника від 12.11.2015 р. ВП № 49357355 ( в межах здійснення виконавчого провадження № 49357355 з примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2012 у справі №34/16, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015 про стягнення з ДП "Укрзалізничпостач" на користь АБ "Укргазбанк" 49058287,30 грн. заборгованості за договором поставки від 14.10.2010 №ЦХП-14-02210-01 ).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/15374/19 провадження у справі закрито.

Ухвала мотивована тим, що майно, що належало ДП "Укрзалізничпостач" і на яке був накладений арешт з примусового виконання рішення суду від 23.05.2012 у справі № 34/16 згідно ч. 6 ст.2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» перейшло в повному обсязі до АТ "Укрзалізниця", а тому між АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" та Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відсутній предмет спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати, передати справу на розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення при вирішенні спору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що відповідачем в рамках виконавчого провадження №49357355 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №34/16 накладено арешт на все майно ДП «Укрзалізничпостач» (наразі майно, яке належить АТ «Укрзалізниця») в рамках стягнення коштів у сумі 49058287,30 грн, проте, позивач прийняв від ДП «Укрзалізничпостач» майно на суму 110993984,45 грн та до сьогодні не може реалізувати своє право власності на зазначеному суму, оскільки відповідачем не конкретизовано перелік майна, на яке саме накладено арешт у зазначеному виконавчому провадженні.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції зроблений вірний висновок про те, що майно, що належало ДП «Укрзалізничпостач» і на яке був накладений арешт з примусового виконання рішення суду від 23.05.2012 у справі №34/16, згідно з частиною 6 статті 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» перейшло в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця». Водночас, за доводами апелянта, суд дійшов хибних висновків про відсутність предмета спору між позивачем та відповідачем, оскільки у справі №34/16 не замінено боржника у виконавчому провадженні №49357355 - ДП «Укрзалізничпостач» на правонаступника - АТ «Укрзалізниця», що позбавляє позивача у даній справі свого визнаного права власності, як то права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відтак, скаржник вважає, що накладення арешту на майно в рамках виконавчого провадження №49357355, що належить позивачу, фактично порушує його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" подав відзив, у якому зазначає, що за змістом поданої у справі №910/15374/19 позовної заяви між сторонами немає спору про право на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, а правонаступництво та перехід права власності підтверджене висновками Великої Палати Верховного Суду, провадження у справі закрито правомірно, оскільки відсутній предмет спору. За вказаних обставин, третя особа-1 просить залишити без змін оскаржувану ухвалу, а апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без задоволення.

З апеляційною скаргою також не погодився відповідач, у поданому відзиві останній заперечує проти доводів апеляційної скарги, оскільки майно, що належало ДП «Укрзалізничпостач» і на яке був накладений арешт з примусового виконання рішення суду від 23.05.2012 у справі №34/16, згідно частини 6 статті 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» перейшло в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця».

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" у поданому відзиві підтримало вимоги апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця», просило задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Явка представників у судове засідання

Представник відповідача в судове засідання 27.10.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача Щекуна О.А. на розписці про оголошення перерви в судовому засіданні від 13.10.2020.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України. Колегією суддів також враховано, що представник відповідача приймав участь у судовому засіданні 13.10.2020 та ним надавались пояснення по суті вимог апеляційної скарги.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва " звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання права власності на об`єкти рухомого майна та нерухомого майна, на прості іменні акції, на дебіторську заборгованість та на обладнання, електронні прилади, оргтехніку, всього 1454 найменувань, а також про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна ДП "Укрзалізничпостач", що накладений постановою про арешт майна боржника від 12.11.2015 ВП № 49357355 (в межах здійснення виконавчого провадження № 49357355 з примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2012 у справі №34/16, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015 про стягнення з ДП " Укрзалізничпостач " на користь АБ " Укргазбанк " 49058287,30 грн. заборгованості за договором поставки від 14.10.2010 №ЦХП-14-02210-01 ).

Підставою для звернення позивача до суду з цим позовом є постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.11.2015 з примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2012 у справі № 34/16, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015, про стягнення з ДП "Укрзалізничпостач" на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" 49058287,30 грн. заборгованості за договором поставки від 14.10.2010 № ЦХП-14-02210-01. Вказаною постановою накладений арешт на майно ДП "Укрзалізничпостач".

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно передавального акту від 31.07.2015 є правонаступником всього майна ДП " Укрзалізничпостач", на яке було накладено арешт постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.11.2015 (виконавче провадження № 49357355 ).

Наявність арешту перешкоджає у здійсненні права вільного володіння, користування та розпорядження арештованим майном, а також позбавляє право виконати вимоги Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та переоформити правовстановлюючі документи на вказане майно.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17 вирішена виключна правова проблема щодо правонаступництва АТ "Українська залізниця" за зобов`язаннями підприємств залізничної галузі, що увійшли до АТ " Українська залізниця " шляхом злиття. ( у даній справі - ДП "Укрзалізничпостач" )

Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що державну реєстрацію АТ "Українська залізниця" здійснено 21.10.2015. Згідно зі статутом, затвердженим постановою КМУ № 735, АТ "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ "Укрзалізниця", датою виникнення універсального правонаступництва АТ "Укрзалізниця" щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21.10.2015 року, з якої воно є правонаступником.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.

При реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Відсутність у передавальному акті певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що відповідач не став правонаступником за ними, оскільки АТ "Укрзалізниця" як єдиним правонаступником прийнято усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що майно, яке належало ДП "Укрзалізничпостач" і на яке був накладений арешт з примусового виконання рішення суду від 23.05.2012 у справі № 34/16, згідно частини 6 статті 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" перейшло в повному обсязі до АТ "Укрзалізниця", а тому між АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" та Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про закриття провадження у справі №910/15374/19 відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, згідно передавального акту від 31.07.2015 є правонаступником всього майна ДП "Укрзалізничпостач", однак, оскільки постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.11.2015 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2012 у справі № 34/16 (виконавче провадження № 49357355) накладено арешт на майно ДП "Укрзалізничпостач", у позивача наявні перешкоди у здійсненні ним свого права вільного володіння, користування та розпорядження арештованим майном, у тому числі щодо переофорлення правовстановлюючих документів на вказане майно відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, майно, яке належало ДП "Укрзалізничпостач" і на яке був накладений арешт з примусового виконання рішення суду від 23.05.2012 у справі № 34/16, згідно частини 6 статті 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" перейшло в повному обсязі до АТ "Укрзалізниця".

Як вбачається з встановлених судами обставин справи, спірне майно перейшло в повному обсязі до АТ "Укрзалізниця" з моменту його державної реєстрації - 21.10.2015 (з даної дати АТ «Укрзалізниця» є правонаступником у тому числі ДП «Укрзалізничпостач»).

Отже, правонаступництво АТ «Укрзалізниця» щодо спірного майна виникло не після порушення провадження у даній справі, а набагато раніше, що у 2015 році.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Одночасно необхідно зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення щодо якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04).

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами з підстав правонаступництва є необґрунтованими, оскільки ДП «Укрзалізничпостач», правонаступником якого є позивач, виступає у даному спорі третьою особою. При цьому, АТ «Укрзалізниця» звернулось з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, захищаючи свої права саме як правонаступник третьої особи, оскільки відповідачем накладено арешт на майно, що перейшло до позивача у власність в порядку правонаступництва. Колегія суддів вважає, що спір між сторонами має розглядатись по суті.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, місцевим судом було неправильно застосовано положення пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України до спірних правовідносин.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справа направленню до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/15374/19 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/15374/19 скасувати.

Справу №910/15374/19 повернути до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 30.11.2020.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка