ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 915/2047/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання Представники сторін: ДП "Адміністрація морських портів України" ТОВ "ГРІНТУР-ЕКС"Богатиря К.В. Бєляновського В.В., Філінюка І.Г. Чеголя Є.О. Травянко Л.В., довіреність № 423, дата видачі: 29.04.20; заступник генерального директора Копійка О.О., паспорт серія НОМЕР_1 , дата видачі: 29.12.04;
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»
на рішення Господарського суду Миколаївської області
від12.03.2020 (суддя суду першої інстанції Коваль С.М., дата і місце постановлення рішення: 12.03.2020 (повний текст складено 24.03.2020), м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області, зал судового засідання № 929)
у справі за позовом до відповідача про№ 915/2047/19 Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНТУР-ЕКС» стягнення 3 793 368,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП АМПУ звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНТУР-ЕКС» про стягнення заборгованості в сумі 3 793 368 грн. 72 коп., який мотивований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданої впродовж лютого-серпень 2016 року послуги доступу портового оператора до причалу №13 при перевантаженні останнім макухи та шроту, борошно кормове, відходи харчової промисловості, зерно, кукурудзи, пшениця, ячмінь, інші зернові на судна згідно з переліком.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що Договір тимчасового користування майном № 20/1/2015-2 від 20.01.2015, укладений між Відповідачем і ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», є підставою для користування ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» причалом № 13 та причальною інфраструктурою.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи відсутність між сторонами укладеного відповідного договору, фактичне надання послуг має бути підтверджено іншими первинними документами, які свідчать про фактичне надання та споживання відповідачем замовленої ним спецпослуги з доступу портового оператора до причалу для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт вантажів із зазначенням складових операцій та дій працівників позивача в ході надання даної спецпослуги за спірний період. Однак, такі документи не було надано до суду.

15.04.2020 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19.

ДП «АМПУ» вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

На думку апелянта чинне законодавство не встановлює обов`язку укладення договорів на спеціалізовану послугу, а також вимоги надання заявок на ці послуги, оскільки зобов`язання виникає безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту.

Апелянт вказує, що листи ТОВ «НОРТРОП ЛОДЖІСТ1К», коносаменти, вантажні відомості, штурманські розписки, загальні декларації на прихід та вихід суден за лютий-серпень 2016 року є підтвердженням споживання Відповідачем спеціалізованої послуги, а зобов`язання щодо сплати за спеціалізовану послугу виникли у Відповідача на підставі настання певних подій, встановлених актами законодавства (ЗУ «Про морські порти України», Постанова КМУ № 405, Наказ МІУ № 541) та не потребують наявності будь-яких інших документів, ніж ті, які додані до позову та підтверджують факт входу-виходу суден з порту та виконання вантажних операцій портовим оператором.

Також ДП «АМПУ» зазначає, що Договір тимчасового користування майном № 20/1/2015-2 від 20.01.2015, укладений між Відповідачем і ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», не може бути підставою для користування ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» причалом № 13 та причальною інфраструктурою.

Апелянт вказав, що судом першої інстанції неправильно зазначено ані період, за який було здійснено перевантаження вантажу, ані кількість вантажу, ані сам вантаж, що вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19 скасувати повністю і прийняти нове рішення, в якому позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 915/2047/19 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи № 915/2047/19 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи № 915/2047/19 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 поновлено Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.06.2020; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19.

05.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНТУР-ЕКС» надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19.

Відповідач вказує, що враховуючи відсутність укладеного між ДП «АМПУ» і ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» договору на надання спеціалізованої послуги, вважаємо, що відсутні підстави для оплати послуг, які не замовлялися, не надавалися та не споживалися.

Відповідач зазначає, що ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» правомірно здійснювало (та здійснює) вантажні операції на причалі № 13 на підставі Договору про встановлення сервітуту № А4-А від 10.07.2013, а також Договору користування майном від 20.01.2015 р. Відтак, у ТОВ «ГРГНТУР-ЕКС» відсутня потреба в отриманні спеціалізованої послуги.

Відповідач також вказав, що документи, про які зазначає в апеляційній скарзі ДП «АМПУ», не є належними та допустимими доказами, які підтверджують надання Апелянтом спеціалізованої послуги та її споживання ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС».

Відповідач зазначив, що допущені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення описки (щодо періоду та кількості перевантаженого вантажу), на які вказує Апелянт, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є підставою для його зміни чи скасування.

Відповідач просить апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 у справі № 915/2047/19 - без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19 на 09 липня 2020 року о 14:00 год.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, в залі судових засідань № 7, 3-й поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

18.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшли пояснення.

Позивач вказав, що Договір № 20/1/2015-2 від 20.01.2015 не може бути підставою для користування ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» причалом № 13 та причальною інфраструктурою за договором про встановлення сервітуту № А4-А від 10.07.2013, тим більше, що умови договору про встановлення сервітуту на Відповідача не поширюються, так як ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» не є стороною в зазначеному договорі. Таким чином, у зв`язку з відсутністю у Відповідача договору про встановлення сервітуту на причал № 13, його твердження стосовно здійснення ним навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі № 13 по договору про встановлення сервітуту на причал № 14 є безпідставними, надуманими та необґрунтованими.

09.07.2020 засідання по справі № 915/2047/19 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бєляновського В.В. у період з 22.06.2020 по 30.07.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19 на 29 вересня 2020 року о 16:30 год.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, в залі судових засідань № 7, 3-й поверх.; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

29.09.2020 засідання по справі № 915/2047/19 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Богатиря К.В., про що було складено довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі № 915/2047/19 на 24 листопада 2020 о 11:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

24.11.2020 у судовому засіданні прийняли участь представник ТОВ "ГРІНТУР-ЕКС" - Копійка О.О. та представник ДП "Адміністрація морських портів України" - Травянко Л.В.

Оскільки представники обох сторін з`явилися у судове засідання, то на думку колегії суддів в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 у справі № 915/2047/19 по суті, адже у даному випадку ніщо не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства Адміністрація морських портів України» та наказу Міністерства інфраструктури України від 10.06.2013р. №375 «Про внесення змін до наказу Міністерства інфраструктури України від 19 березня 2013 року №163» було реорганізовано 20 державних підприємств морського транспорту шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів та утворено внаслідок виділу ДП АМПУ, яке стало правонаступником вказаних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів та актів приймання-передачі.

Міністерством інфраструктури України 13.06.2013 затверджено розподільчий баланс та акт приймання-передачі майна, майнових прав та обов`язків, відповідно до яких від реорганізованого державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт до Державного підприємства Адміністрація морських портів України було передано нерухоме майно, яке належить останньому на праві господарського відання, у тому числі, причали № 13, 14, що розташовані на території Миколаївського морського порту.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про морські порти України» встановлено, що державні стратегічні об`єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Позивач зазначив, що відповідач здійснює свою діяльність з перевантаження вантажів на двох причалах порту: причалі №13 та причалі №14.

Право користування причалом №14 (інв. № 1031041) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 53,54 (інв. №№ 1031089,1031090) та підкрановими коліями (інв. № 1031070) належить відповідачу згідно з умовами договору №А7-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту.

З копії вказаного договору сервітуту (а.с.13-18 т.3) вбачається, що згідно з преамбулою договору сервітуту цей договір укладено у зв`язку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, пов`язаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал №14 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Відповідно до пункту 1.1 договору від 10.07.2013 сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, який розташований за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури. Видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №14 та причальної інфраструктури (додаток №1, який є невід`ємною частиною цього договору), наступною довжиною: причал №14 (інв. №1031041) - 238,0 м.п, технологічна ширина 19,80 м.п; залізничні колії №№53, 54 (інв. №№1031089, 1031090) 519,59 м.п; підкранові колії (інв. №1031070) - 222,7 м.п у дві нитки (п.п.2.1, 3.1 договору від 10.07.2013).

Пунктом 3.2 договору сервітуту визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у пункті 3.1 даного договору.

У пунктах 4.1, 4.2 договору від 10.07.2013 передбачено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з пунктом 3.1 договору; сервітут є строковим та оплатним.

Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 договору від 10.07.2013 сервітут встановлений за даним договором є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України; сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою.

Сторонами у пунктах 5.1-5.7 договору сервітуту узгоджено розмір плати за користування сервітутом причалом №14 та причальною інфраструктурою, а також порядок проведення розрахунків.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін та діє протягом 10 (десяти) років з набуття чинності (п.14.1 договору від 10.07.2013).

Додатковою угодою №1 від 08.08.2013 до договору від 10.07.2013 №А7-А сторонами внесено зміни в частині розміру та порядку внесення плати за сервітут, порядку проведення розрахунків, режиму експлуатації тощо.

Окрім цього, 24.04.2015 за №44-П-МИФ-15 між державним підприємством Адміністрація морських портів України, як адміністрацією, та товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІНТУР-ЕКС», як клієнтом, був укладений договір, відповідно до умов якого адміністрація зобов`язалась за заявкою клієнта та по можливості надавати клієнту послуги по забезпеченню вантажопереробки рослинних наливних вантажів силами та засобами клієнта через причал №13 згідно з додатком №1, який є невід`ємною частиною договору, а клієнт зобов`язався приймати ці послуги та оплачувати їх згідно рахунків адміністрації.

Даний договір відповідно до умов п. 7.1 набрав чинності з моменту його підписання обома сторонами та діяв по 31.12.2015 включно. Також умовами даного пункту передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить письмово про розірвання протягом одного місяця до закінчення дії цього договору.

Позивач у позові зазначав, що даний договір припинив свою дію 31.12.2015, що також було підтверджено представниками відповідача.

Позивач у своїй позовній заяві від 27.09.2019 зазначав, що у період з лютого 2016 по серпень 2016 Відповідач своїми заявками (листами) підтвердило готовність прийняти 20 суден та перевантажити на них через причал № 13 вантаж, а саме: макуха та шроти, борошно кормове, відходи харчової промисловості, зерно кукурудзи, пшениця, ячмінь, інші зернові.

На підтвердження факту надання вказаних послуг позивач надає суду копії заявок відповідача, вантажних відомостей, коносаментів, загальних декларацій на прихід та вихід суден, статистичних звітів з переробки вантажів відповідача за лютий-серпень 2016 року, а також протягом лютий-серпень 2016 року на надану спец послугу з доступу портового оператора до причалу позивач виставив відповідачу 28 рахунків (а.с.57- 265 т.1), (а.с. 1-182 т.2) на загальну суму 3793368 грн. 72 коп.

Відповідач виставлені позивачем рахунки не оплатив, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість в сумі 3793368 грн. 72 коп., що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

З наданих суду копій рахунків вбачається, що вони не містять посилань на договір, укладений між сторонами.

Також з матеріалів справи вбачається, що дана заборгованість нарахована позивачем не за умовами договорів сервітуту.

Сторони також підтвердили, що між ДП «АМПУ» та ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» не укладалось письмових договорів про надання послуг щодо надання доступу портового оператора до причалу з перевантаження наливних вантажів.

Предметом спору у цій справі є питання наявності правових підстав для стягнення із відповідача плати за послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу №13.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про морські порти України», у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Частиною 2 ст. 21 вищезазначеного Закону передбачено, що перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до Переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №405, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 №483, до таких послуг з 01 січня 2016 року віднесено, зокрема, забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015 були затверджені Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України (далі - Тарифи). Даний наказ набув чинності з 01 січня 2016 року.

Згідно пункту 3 Розділу ІІ Тарифів нарахування плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, здійснюється шляхом множення кількості вантажу, за яку здійснюється нарахування плати, визначеної у одиницях виміру згідно з пунктом 1 цього розділу, на ставку за ці послуги для відповідного вантажу, визначену відповідно до пункту 2 цього розділу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» №1331-р від 14.12.2015 погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що впродовж липня-грудня 2016 року відповідач перевантажив на судна 541840,52 тон вантажу через причал №13.

У зв`язку з цим позивач в обґрунтування свого позову зазначав, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу плату за послуги із забезпечення доступу відповідача (як портового оператора) до причалу №13 пропорційно кількості вантажу, яка була перевантажена через даний причал.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 2 частини 1 статті 395 Цивільного кодексу України визначено, що речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до статті 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Як визначено умовами укладеного між сторонами Договору №А7-А такий Договір укладено у зв`язку з необхідністю виконання відповідачем комплексу робіт і послуг, пов`язаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал №14 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування відповідачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Обставин припинення Договору №А7-А чи зміни об`єктів сервітуту і виключення із нього причалу №14 судами при вирішенні спору не встановлено.

Тобто зміст сервітуту фактично відповідає суті послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про морські порти України» власники та/або користувачі технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури зобов`язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов`язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія», як користувач причалу №13 та причальної інфраструктури за договором про встановлення сервітуту №А4-А, листом від 30.01.2015 №30/01-4 повідомило позивача, що за договором тимчасового користування майном від 20.01.2015 №20/1/2015-2 ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія передає у тимчасове користування ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» технологічне устаткування для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі та в тиловій частині причалу №13 Миколаївської філії ДП АМПУ. Отримувати вантажі та обслуговувати вантажопотоки причалу та тилової частини причалу №13 Миколаївської філії ДП АМПУ з укладенням відповідного договору буде ТОВ ГРІНТУР-ЕКС (а.с.52 т.3).

Відповідач зазначає, що обидва підприємства ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» та ТОВ «ЄТСК» є технологічно пов`язаними, тому уклали між собою відповідний договір тимчасового користування причалом №13 та причальною інфраструктурою, про що належним чином повідомили позивача, та користуються причалом №13 і причальною інфраструктурою з 2015 року з відома та за погодженням з позивачем.

Відтак можливість укладання договору на користування причалом та причальною інфраструктурою іншому суб`єкту господарювання (користувачу), який технологічно пов`язаний з об`єктом сервітуту, передбачена умовами пункту 5.5 Договору №А4-А та Договору №А7-А, а також нормами частини 3 статті 18 Закону України «Про морські порти України».

Пунктом 5.5 Договору №А4-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту (об`єкт користування причал № 13), укладеного між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» як «Володілець» та ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» як «Користувач», та пунктом 5.5 Договору №А7-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту (об`єкт користування причал № 14), укладеного між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» як «Володілець» та ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» як «Користувач» передбачено, що у випадку якщо причал та причальну інфраструктуру, визначену в даному Договорі необхідно використовувати суб`єкту господарювання (користувачу), який технологічно пов`язаний з об`єктом сервітуту та не має договору сервітуту з Володільцем, такий суб`єкт господарювання укладає з Користувачем відповідний договір згідно п.3 ст. 18 Закону України «Про морські порти України» від 17.05.2012 року № 4709-VI. Вказані пункти двох різних договорів між різними особами (Користувачами) з однією особою (Володільцем) є повністю ідентичними за змістом.

При цьому окремої додаткової згоди на укладання такого договору з володільцем майна умови договору сервітуту та норми Закону України «Про морські порти України» не передбачають.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право користування та доступ до причалів №№13, 14 для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт з використанням причальної інфраструктури, відповідач набув на підставі укладеного між сторонами Договору №А7-А про встановлення сервітуту та договору тимчасового користування майном №20/1/2015-2 від 20.01.2015, а не у зв`язку із наданням позивачем спеціалізованої послуги з надання доступу до причалів.

Крім того, дана правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 29.10.2020 по справі № 915/537/19. У даній справі розглядався спір між цими ж сторонами та щодо цього ж предмету.

Крім того, колегія суддів зазначає, що законодавцем не надано визначення поняття спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга.

Суд звертає увагу на те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 №483, Розпорядження Кабінету Міністрів України №1331-р від 14.12.2015 не містять прямої вказівки на те, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або повинні змінитись умови правовідносин сторін. Ані постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 №483, ані розпорядження Кабінету Міністрів України №1331-р від 14.12.2015 не передбачають інших складових поняття «спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу», не містять вони також вказівки щодо обов`язкового порядку надання цієї послуги та справляння плати за неї всіма портовими операторами.

Крім того, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій, які б свідчили про надання відповідачу спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу та її замовлення останнім.

Оскільки обсяг набутих відповідачем прав за Договором №А7-А та договором тимчасового користування майном №20/1/2015-2 від 20.01.2015 включає в себе можливість здійснення вантажних операцій через причали №№13, 14 та причальну інфраструктуру, і не потребує вчинення будь-яких додаткових дій; у відповідача відсутня потреба в замовленні і споживанні спецпослуги по забезпеченню доступу до причалів №№13,14, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне:

1)Апелянт вказує, що листи ТОВ «НОРТРОП ЛОДЖІСТ1К», коносаменти, вантажні відомості, штурманські розписки, загальні декларації на прихід та вихід суден за лютий-серпень 2016 року є підтвердженням споживання Відповідачем спеціалізованої послуги, а зобов`язання щодо сплати за спеціалізовану послугу виникли у Відповідача на підставі настання певних подій, встановлених актами законодавства (ЗУ «Про морські порти України», Постанова КМУ № 405, Наказ МІУ № 541) та не потребують наявності будь-яких інших документів, ніж ті, які додані до позову та підтверджують факт входу-виходу суден з порту та виконання вантажних операцій портовим оператором.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апелянта та вважає, що заявки, листи ТОВ «НОРТРОП ЛОДЖІСТ1КС» і листи ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» на головного диспетчера МФ ДП «АМПУ» є документами, що надаються у відповідності та на виконання вимог чинного законодавства України (Правил надання послуг у морських портах України, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 № 348, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2013 року за № 1401/23933, п. 13.2.; Зводу звичаїв морського порту Миколаїв, виданих на підставі Наказу ДП «АМПУ» від 25.05.2015 № 92, засвідчених Торгово-промисловою палатою України 15 липня 2015 року, п. 5.6.-5.8.), відтак не є доказами надання Позивачем замовлення та відповідно споживання Відповідачем спеціалізованої послуги.

Вантажні відомості, коносаменти, штурманські розписки є вантажними документами, що підтверджують наявність і зміст договору перевезень товарів морським транспортом: Відповідач не є підписантом таких документів; відтак такі документи не можуть бути доказом ані укладення правочину між Позивачем і Відповідачем щодо спеціалізованої послуги, ані доказом надання чи то споживання спеціалізованої послуги, ані діями Відповідача, спрямованими на її отримання.

Загальні декларації на прихід та вихід суден підтверджує факт заходу та виходу судна в акваторію та з акваторії Миколаївського морського порту, при цьому вони підписані не Відповідачем, і так само не можуть бути доказом ані укладення правочину між Позивачем і Відповідачем щодо спеціалізованої послуги, ані доказом надання чи то споживання спеціалізованої послуги, ані діями Відповідача, спрямованими на її отримання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що документи, про які зазначає в апеляційній скарзі ДП «АМПУ», не є належними та допустимими доказами, які підтверджують надання Апелянтом спеціалізованої послуги та її споживання ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС».

З огляду на невизнання відповідачем факту надання послуги, зважаючи на відсутність між сторонами укладеного відповідного договору, фактичне надання послуг має бути підтверджено іншими первинними документами, які свідчать про фактичне надання та споживання відповідачем замовленої ним спецпослуги з доступу портового оператора до причалу для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт вантажів із зазначенням складових операцій та дій працівників позивача в ході надання даної спецпослуги за спірний період. Однак такі документи також не було надано до суду.

2)Що стосується доводу ДП «АМПУ» про те, що Договір тимчасового користування майном № 20/1/2015-2 від 20.01.2015, укладений між Відповідачем і ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», не може бути підставою для користування ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» причалом № 13 та причальною інфраструктурою, то дане питання було вирішено Постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 29.10.2020 по справі № 915/537/19.

Верховний Суд зазначив: «Крім того, відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про морські порти України» власники та/або користувачі технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури зобов`язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов`язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Відтак можливість укладання договору на користування причалом та причальною інфраструктурою іншому суб`єкту господарювання (користувачу), який технологічно пов`язаний з об`єктом сервітуту, передбачена умовами пункту 5.5 Договору №А4-А та Договору №А7-А, а також нормами частини 3 статті 18 Закону України «Про морські порти України».

При цьому окремої додаткової згоди на укладання такого договору з володільцем майна умови договору сервітуту та норми Закону України «Про морські порти України» не передбачають.

Таким чином Суд вважає, що суди дійшли вірного висновку про те, що право користування та доступ до причалів №№13, 14 для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт з використанням причальної інфраструктури відповідач набув на підставі укладеного між сторонами Договору №А7-А про встановлення сервітуту та договору тимчасового користування майном №20/1/2015-2 від 20.01.2015, а не у зв`язку із наданням позивачем спеціалізованої послуги з надання доступу до причалів.

Крім того, Суд зазначає, що законодавцем не надано визначення поняття спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга».

З огляду на викладене вище колегія суддів не приймає таке посилання апелянта до уваги та вважає, що Договір тимчасового користування майном № 20/1/2015-2 від 20.01.2015, укладений між Відповідачем і ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», є підставою для користування ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» причалом № 13 та причальною інфраструктурою.

3)Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції неправильно зазначено ані період, за який було здійснено перевантаження вантажу, ані кількість вантажу, ані сам вантаж, що вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що допущені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення описки (щодо періоду та кількості перевантаженого вантажу), на які вказує Апелянт, не мають суттєвого впливу на правову оцінку стосовно предмету позову, на правильність висновків суду першої інстанції та не є підставою для його зміни чи скасування.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 по справі №915/2047/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.11.2020.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

І.Г. Філінюк