ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 905/6165/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у справі № 905/6165/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго"

про стягнення 111 325 250, 06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.11.2019 у даній справі частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", стягнуто з відповідача на користь позивача 93457164,69 грн основного боргу, 2178905,31 грн пені, 2171512,33 грн штрафу, 2986903,17 грн 3% річних, 213,09 грн інфляційних втрат та 68585,35 грн судового збору, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про закупівлю природного газу №2БО-2012 від 20.01.2012 в частині оплати спожитого останнім природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії.

На виконання рішення від 05.11.2013 у даній справі 19.11.2013 господарським судом видано відповідний наказ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.01.2014 вказане рішення залишено без змін.

25.01.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41686431 про стягнення з Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основного боргу в сумі 93457164,69 грн, пені 2178905,31 грн, штрафу 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційних втрат 213,09 грн, судового збору 68585,35 грн, а також постанову про арешт майна боржника.

На підставі ухвали Господарського суду Донецької області від 24.02.2014 виконання рішення господарського суду Донецької області від 05.11.2013 у справі №905/6165/13 відстрочено строком на один рік. 01.10.2015 відстрочено виконання вказаного вище рішення на 6 місяців, а саме, до 01.04.2016, про що господарським судом постановлено відповідну ухвалу. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.04.2016 відстрочено виконання рішення у даній справі до 31.12.2016 включно.

У лютому 2020 року боржник звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34, п. 6 ст. 35, п. 4 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням обставини включення його у Реєстр теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, згідно з наказом № 237 від 08.09.2011 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. У поданій заяві боржник просив зупинити вчинення будь-яких виконавчих дій з примусового виконання наказу №905/6165/13 від 19.11.2013 господарського суду Донецької області в рамках виконавчого провадження №41686431 до моменту виключення Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго із вказаного реєстру, а також зняти всі арешти, накладені на майно боржника, у тому числі, на кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах.

Оскільки зазначену заяву державний виконавець залишив без задоволення, боржник подав до господарського суду скаргу, в якій просив суд: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431; зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. усунути порушення (поновити порушене право боржника) - винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.03.2020 (суддя Паляниця Ю.О.) в задоволенні скарги Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку підстави для зупинення вчинення виконавчих дій відсутні, оскільки обставина відстрочення виконання рішення суду у даній справі унеможливлює застосування механізму, передбаченого статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на пряму вказівку про це в пункті 10 частини 1 статті 34 цього Закону.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 (судді Шевель О.В., Крестьянінов О.О., Фоміна В.О.) ухвалу місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким скаргу Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. задоволено частково; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 в частині стягнення основного боргу в сумі 93457164,69 грн, пені 2178905,31 грн, штрафу 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційних втрат 213,09 грн та зобов`язано зазначеного державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 в частині стягнення вищевказаних грошових коштів.

В частині зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 щодо стягнення 68585,35 грн. судового збору - в задоволенні скарги відмовлено, оскільки судові витрати не є складовою заборгованості, що підлягає врегулюванню, а стягнення суми судового збору не підпадає під дію норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730-VIII). Також, суд зазначив, що включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за Законом №1730-VIII, не є підставою зупинення виконавчого провадження у частині стягнення з боржника судових витрат. Відтак, суд дійшов висновку, що в результаті зупинення вчинення виконавчих дій у частині стягнення суми судового збору порушуються права стягувача на отримання належних йому за рішенням суду коштів (судовий збір).

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, Міністерство юстиції України звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а ухвалу місцевого суду залишити в силі.

За доводами скаржника апеляційним судом зроблено помилкові висновки стосовно неправомірності бездіяльності держаного виконавця, вважає, що обставини, на які боржник посилається в обґрунтування своїх вимог не свідчать про порушення виконавцем будь-яких приписів чинного законодавства.

Так, скаржник вважає, що у даному випадку виконавче провадження не може бути зупинене на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконання рішення у даній справі відстрочено ухвалою суду.

Позивач подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому також зазначає про помилковість висновків апеляційного суду щодо наявності підстав для зупинення виконавчого провадження зі стягнення боргу у даній справі.

Відповідач, у свою чергу, заперечує проти скасування постанови апеляційного суду, вважає її законною та обґрунтованою, та такою, що ухвалена з урахуванням усталеної практики Верховного Суду з порушеного у скарзі питання.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржену постанову апеляційного суду, а також ухвалу місцевого суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами обох інстанцій, приписами пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена необхідність зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій у разі включення підприємства боржника до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

В частині 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" міститься положення, в силу якого виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини 1 цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Судами обох інстанцій встановлено, що згідно з наказом №237 від 08.09.2017 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України боржника включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання.

Однак щодо питання про наявність або відсутність у зв`язку з цією обставиною підстав для застосування частини 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та зупинення виконавчого провадження дійшли протилежних висновків.

Вважаючи, що наявність раніше постановлених ухвал суду про відстрочення виконання судового рішення у даній справі належить до зазначених у вказаному застереженні випадків, коли зупинення провадження не допускається, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність скарги відповідача.

Судом апеляційної інстанції таку позицію визнано помилковою, оскільки за висновком суду, обставиною, про яку йдеться у вищезазначеному застереженні, і яка виключає можливість зупинення виконавчого провадження в порядку частини 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", є укладення між його учасниками договору про реструктуризацію (відстрочення та/або розстрочення) зазначеної заборгованості в передбаченому законом порядку, в тому числі, й на виконання рішення суду, як передбачено частиною 2 статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Апеляційним судом з`ясовано, що сторони виконавчого провадження № 41686431 такого договору не укладали, а відстрочення виконання рішення суду було здійснено за відповідними ухвалами суду з посиланням на інші обставини, а саме, у зв`язку з тим, що стягнення з боржника всієї суми заборгованості призведе до невиплати з боку обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" заробітної плати працівникам підприємства; вчинення дій, спрямованих на негайне виконання рішення суду від 05.11.2013, з урахуванням майнового стану боржника, за висновками суду, може призвести до блокування роботи відповідача, призупинення діяльності щодо стягнення заборгованості з осіб, які є боржниками Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго що, в свою чергу, може мати наслідком загрозу повного виконання відповідного судового акта; водночас будь-яких посилань на реструктуризацію спірної заборгованості на підставі спеціальної норми відповідного законодавчого акта, який би встановлював процедуру врегулювання заборгованості, ухвала суду про відстрочення виконання рішення не містить.

З огляду на такі обставини, суд апеляційної інстанції спростував висновок місцевого суду, що відстрочення виконання судового рішення на підставі ухвал у даній справі виключає можливість зупинення вчинення виконавчих дій та правильно зазначив про безпідставне ототожнення місцевим судом різних за своєю правовою природою механізмів реструктуризації (відстрочення та/або розстрочення) заборгованості в передбаченому матеріально-правовими законодавчими актами порядку та відстрочення виконання судового рішення згідно з приписами відповідної процесуальної норми (стаття 121 ГПК України у редакції, чинній на час постановлення вищезазначених ухвал).

При цьому послався на аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №914/1044/13-г, від 02.05.2018 у справі № 915/2210/15.

Колегія суддів вважає, що апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права у даній справі та зроблено висновки, які відповідають правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 16.10.2020 у справі 905/2912/15.

Так, під час вирішення подібних правовідносин у вищевказаний справі, за наслідком аналізу положень частини 1 статті 1, статті 4, частин 1 - 3 статті 5, частини - 3 статті 7, частин 7 - 10 статті 6, а також Прикінцевих та перехідних положень Закону, колегією суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду зроблено висновок, що «метою внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" є створення механізму імплементації положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Прикінцеві та перехідні положення Закону №1730-VIII не можуть застосовуватися та тлумачитися ширше, ніж тіло цього Закону, оскільки вони є допоміжним механізмом для реалізації самого закону.

З огляду на таке, доповнення Закону №1404-VIII частиною четвертою статті 34 щодо винятків у зупиненні виконавчого провадження зі стягнення реструктуризованої за судовим рішенням заборгованості, може стосуватися тільки реструктуризації, затвердженої ухвалою суду та проведеної в порядку, визначеному Законом №1730-VIII, оскільки ця норма створена законодавцем, як частина Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730-VIII, та повинна забезпечити імплементацію саме цього Закону.

Внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" мало на меті забезпечити належне виконання приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та не може тлумачитися поза предметом регулювання заходів з врегулювання заборгованості, передбачених статтями 4-7 Закону №1730-VIII.

З огляду на таке, укладення договору про реструктуризацію заборгованості на виконання приписів частин першої-третьої статті 5 Закону №1730-VIII у позасудовому порядку чи із затвердженням його ухвалою суду, як мирової угоди сторін у справі, може бути підставою для застосування винятку щодо зупинення виконавчого провадження в порядку пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження". Така мирова угода, затверджена судом, відповідно до статті 5 Закону №1730-VIII повинна містити умови про розстрочення сплати основного боргу терміном на 60 місяців та умови про те, що у випадку її невиконання, заборгованість зі сплати інфляційних втрат та відсотків річних не може бути списана.

Інші судові ухвали, прийняті поза межами процедури реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, передбаченої Законом №1730-VIII, не належать до винятків, передбачених частиною четвертою статті 34 Закону №1404-VIII, оскільки вони виходять за межі врегулювання заборгованості, передбачені Законом №1730-VIII, та не можуть охоплюватися Прикінцевими та перехідними положеннями цього Закону.

Наявність інших судових рішень (ухвал про відстрочення/розстрочення сплати інфляційних та річних, прийнятих судом у порядку статті 331 ГПК України (статті 121 ГПК України, чинного до 15.12.2017), не може бути підставою для винятку за частиною четвертою статті 34 Закону №1404-VIII, оскільки такі ухвали є самостійною підставою для можливого зупинення виконання рішення суду відповідно до пункту 6 частини першої статті 34 цього Закону.»

Таким чином висновок суду апеляційної інстанції про те, що застереження, вказане у частині 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", не направлене на обмеження прав боржника, а має на меті лише впорядкування різних підстав для зупинення вчинення виконавчих дій повністю узгоджується із вказаним висновком Верховного Суду, тому підстави для скасування оскарженої постанови відсутні.

Водночас апеляційним судом правильно враховано положення частини 2 статті 343 ГПК України, за якими у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). За результатами розгляду скарги на дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2019 у справі № 914/3587/14, зобов`язання державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких він безпідставно ухиляється (прийняти до виконання спірний наказ, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі відповідного виконавчого документу тощо), відповідно до положень статті 343 ГПК України, входить до повноважень суду першої інстанції.

Таким чином правильним є висновок апеляційного суду, що вимоги боржника про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця та про зобов`язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право боржника) - винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у відповідності до пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" узгоджуються з вищенаведеними приписами чинного законодавства та висновками Верховного Суду.

Відповідно до статті 309 ГПК України касаційний суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо воно ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що скаржником не доведено неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, підстави для скасування оскарженої постанови апеляційного суду, та, відповідно, для задоволення касаційного скарги, у даній справі відсутні.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у справі №905/6165/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Волковицька Н.О.
Мачульський Г.М.