ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1682/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів Діброви Г.І., Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Д.І.М.

на рішення господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року (суддя Мавродієва М.В..)

у справі № 915/1682/19

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м.Миколаїв, просп. Миру, буд.62-А; ідент.код 08029523),

до відповідача: Приватного підприємства Д.І.М. (57116, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с.Михайлівка, вул.Садова, буд.16; ідент.код 37969635),

про: стягнення 21111,03 грн пені, 1814,0 грн - 3% річних та розірвання договору,

представники сторін: в судове засідання не з`явились,

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд: 1) стягнути з Приватного підприємства Д.І.М. заборгованість у розмірі 470045,49 грн, з яких: 455274,90 грн - заборгованість зі сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за травень - червень 2019 року, 13966,59 грн - пеня, 804,0 грн - 3% річних; 2) розірвати Договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством Д.І.М..

02.10.2019 від позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог №3700 від 30.09.2019 (вх.№15396/19), в якій останній просить суд: 1) стягнути з Приватного підприємства Д.І.М. 21111,03 грн пені та 1814,0 грн - 3% річних; 2) розірвати Договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством Д.І.М..

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на систематичне неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №11 від 29.07.2016 про спільний обробіток землі, з урахуванням додаткових угод до нього, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році), у зв`язку з чим утворився борг, на який позивачем на підставі п.11.4 Договору нараховано пеню, а також здійснено нарахування 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, та в зв`язку з чим, позивач також просить суд розірвати спірний Договір, оскільки вважає систематичне неналежне виконання відповідачем своєчасних розрахунків істотним порушенням спірного договору.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.10.2019 закрито провадження у справі в частині стягнення з Приватного підприємства Д.І.М. основного боргу в розмірі 455274,90 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки судом було встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі відповідачем сплачено основну суму боргу в розмірі 455274,90 грн, що підтверджується випискою з розрахункового рахунку КЕВ м.Миколаїв від 24.07.2019, платіжним дорученням №518 від 24.07.2019 та актом звіряння розрахунків між КЕВ м.Миколаїв та ПП Д.І.М. станом на 30.07.2019.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року (суддя Мавродієва М.В..) у справі № 915/1682/19 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства Д.І.М. на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв 1814,0 грн - 3% річних.

Розірвано договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством Д.І.М..

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного підприємства Д.І.М. на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв 1948,21 грн судового збору.

Приймаючи рішення, судом першої інстанції у даній справі встановлено факт невиконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за травень - червень 2019 року у порядку та строки погоджені сторонами.

До того ж, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2019 у справі №915/1499/19, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 19.11.2019, встановлено обставини щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за січень - квітень 2019 року у порядку та строки погоджені сторонами.

Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем прав позивача та наявність у позивача правових підстав для розірвання договору у зв`язку систематичним та істотним порушенням умов договору з боку відповідача. Тому, суд погоджується з наведеними вище аргументами позивача стосовно наявності підстав для розірвання договору.

Заперечення відповідача з мотивів передчасності висновків позивача щодо позбавлення останнього на те, що він розраховував отримати при укладені спірного договору, оскільки зобов`язання виконується частинами і строки всіх платежів за договором ще не настали, а також тим, що відповідач все ж таки виконав свої грошові зобов`язання за договором (хоч і з значним простроченням), судом відхиляються, оскільки спростовуються встановленими вище обставинами.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне підприємство Д.І.М. звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року в частині розірвання договору про спільний обробіток землі № 11 від 29.04.2016 року, укладений між Квартирно- експлуатаційним відділом міста Миколаєва та приватним підприємством «Д.І.М.» скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва до приватного підприємства «Д.І.М.» відмовити.

Відповідач не згодний з ухваленим рішенням, вважає йото прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції на підставі власної оцінки доказів встановлено, що фактично доводи позивача зводяться до невиконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) і що розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням є тим, який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане. При цьому його твердження про необхідність розірвання спірного договору, які відповідатимуть інтересам КЕВ м. Миколаїв, ґрунтуються лише на припущеннях та не взяті судом до уваги, оскільки позивачем не доведено у встановленому порядку про наявність на даний момент, а не в майбутньому, обставин, які істотно змінились, та обставин, які б підтверджували сукупність і наявність вказаних чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Апелянт зауважує, що необхідно встановити не інше наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що мас право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона могла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення.

За матеріалами справи, зі сторони ПП «Д.І.М» після відкриття провадження у справі, перерахував Позивачу 455274,90 гри. договірних внесків за травень - червень, що встановлено судом першої інстанції.

За таких обставин, апелянт зауважує, що на момент розгляду справи Відповідач не мав не виконаних договірних зобов`язань. Отже, будь-яких збитків від прострочення ІIIІ «Д.І.М» оплати за Договором КЕВ м. Миколаїв району не зазнав та жодним чином не був позбавлений того, на що розраховував за Договором.

З урахуванням зазначеного, на думку відповідача, позивач повністю отримав те, на що він розраховував при укладенні Договору та додаткових угод до нього.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями з вимогами сплатити заборгованість. Проте, позивач жодного разу не звертався до відповідача із пропозицією про розірвання договору.

Тобто, за доводами скаржника, позивачем не дотримано процедури повідомлення ПП «Д.І.М» про намір розірвання договору шляхом надіслання йому повідомлення як це передбачено ст. 188 ГК України.

Крім того, апелянт зазначає, що директором ПП «Д.І.М» при ознайомленні з повним текстом оскаржуваного рішення виявлено наявність додаткових угод до договору №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018, які ним особисто ніколи не підписувались.

В апеляційній скарзі ПП Д.І.М. зазначає, що директором Сапіро М.О. не підписувались додаткові угоди до договору №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018. Отже, оскільки волевиявлення відповідача було відсутнім під час укладення додаткових угод до договору, а підпис є підробним, договір №11 від 29.07.2016 року має бути визнаний недійсним.

А тому і відсутня необхідність дострокового розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році до 20 числа кожного місяця як це зазначено в додатковій угоді № 3 від 19.07.2018 р., що також підтверджує відсутність заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення ПП «Д.І.М.» істотних умов договору, відповідач вважає, що позовні вимоги КЕВ м. Миколаїв в частині розірвання договору про спільний обробіток землі № 11 від 29.04.2016 року задоволенню не підлягають.

У зв`язку з необхідністю проведення почеркознавчої експертизи задля встановлення підробки підпису директора ПП «Д.І.М.» ОСОБА_1 в додаткових угодах до позовної заяви додане клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №915/1682/19 за апеляційною скаргою Приватного підприємства Д.І.М. на рішення господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу , заяв чи клопотань стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо.

У відзивах на апеляційну скаргу від 24.02.2020 та від 28.02.2020 КЕВ м. Миколаїв заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним. Зазначає, що доводи апелянта про непідписання додаткових угод є лише намаганням уникнути відповідальності за невиконання договору. Зазначені додаткові угоди направлялись на юридичну адресу рекомендованими листами з повідомленнями, а відтак ніким іншим отримані бути не могли. При візуальному огляді додаткових угод та договору вбачається, що підписи співпадають.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 року клопотання Приватного підприємства Д.І.М. про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи задоволено.

Призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу по справі №915/1682/19.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1) Чи виконаний підпис під графою «Сторона-2» Додаткових угод №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 до Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року від імені директора Приватного підприємства Д.І.М. Сапіро Максима Олеговича самим ОСОБА_1 чи іншою особою?

2) Чи поставлений підпис на Договорі про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року та на Додаткових угодах №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 до даного договору однією особою?

3) Чи нанесено відбиток печатки на Договорі про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року та на Додаткових угодах №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 до даного договору печаткою Приватного підприємства Д.І.М., експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?

Проведення комплексної судової експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, попередивши експертів, які безпосередньо проводитимуть судову експертизу, про кримінальну відповідальність по ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

09.06.2020 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Мамай М.Г. №20-1850 від 04.06.2020 року про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів, мотивоване невиконанням клопотання експерта у встановлений експертом термін.

30.09.2020 року до суду надійшла справа №915/1682/19 з висновком судово-почеркознавчої експертизи №20-1849 від 08.09.2020 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 року поновлено апеляційне провадження у справі №915/1682/19 з 23.11.2020 року. Розгляд справи №915/1682/19 за апеляційною скаргою Приватного підприємства Д.І.М. на рішення господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року призначено на 24 листопада 2020 року об 11-00 год. Запропоновано сторонам в строк до 18.11.2020 року надати до суду письмові пояснення з урахуванням висновку судової експертизи.

Однак, до суду не надійшло письмових пояснень від сторін, будь-яких заяв чи клопотань.

В судове засідання 24.11.2020 року представники сторін не з`явились, повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.

При цьому, ухвала суду від 06.10.2020 року повернулась до суду невручена відповідачу ПП «Д.І.М.» з відміткою поштової установи «адресат відсутній», хоча надсилалась за адресою місцезнаходження підприємства вул.Садова,16, с.Михайлівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57116.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

До суду не надходило заяв від апелянта про зміну адреси місцезнаходження. При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній", «за закінченням встановленого строку зберігання», «відсутність адресата», «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи вважаються належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

З урахуванням викладеного та як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції було вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про судове засідання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07.06.2018 у справі № 910/17797/17.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Таким чином, сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про розгляд справи та слідкувати за її перебігом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Колегія суддів зауважує, що учасники справи мають можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис; мають право доступу до матеріалів справи в електронному вигляді в системі Електронний суд після реєстрації своїх офіційних електронних адрес в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; подання учасниками судового процесу документів до суду можливо здійснювати за допомогою електронних чи поштових засобів зв`язку.

Частиною 4 ст.197 ГПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Водночас сторони не скористались правом подання письмових пояснень по справі шляхом направлення їх поштою або в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, на електронну пошту суду, не повідомляли про намір взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

В даному випадку участь представників сторін в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи у резолютивній частині ухвали суду від 06.10.2020 року, а тому враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку здійснення розгляду справи у визначену дату за наявними у матеріалах справи документами.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 29.07.2016 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв (сторона-1 за текстом договору) та Приватним підприємством Д.І.М. (сторона-2 за текстом договору) укладено договір №11 про спільний обробіток землі (далі - Договір) (арк.12-15), відповідно до умов якого з метою відпрацювання співпраці з підприємствами і залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєздатності КЕВ м.Миколаїв, сторони за цим договором домовились про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані стороні-1 в безстрокове користування та можливостей сторони-2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація (п.1.1 Договору).

До спірного Договору між сторонами укладено додаткові угоди №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 (а.с.19-22).

Відповідно до п.6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2) (а.с.21) внесок сторони-1 - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 1192,86 га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 2731649,40 грн з урахуванням податків та зборів, що виникають в процесі виконання умов договору.

Внесок сторони-2 - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарський культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року (п.6.2 Договору).

Згідно п.7.1 Договору грошові та майнові внески сторін, а також майно, створене сторонами в результаті їх діяльності є їх спільною власністю. Земельна ділянка є власністю держави.

Відповідно до п.8.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2) прибуток, що отримується сторонами від спільної обробки землі, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому сторона-1 в будь-якому випадку (окрім випадків, передбачених договором) повинна отримати прибуток у розмірі не менше частки та внеску, визначеному у статті 6 цього договору.

Додатковою угодою №2 від 07.04.2017 сторонами збільшено розмір земельної ділянки, яка залучається до спільної обробки, до 1192,86 га, та відповідно збільшено грошову оцінку вартості внеску КЕВ м. Миколаїв ділова репутація і ділові зв`язки та складає 2 731 649,40 грн.

Згідно п.8.3 Договору (в редакції додаткової угоди №1) (а.с.19,20) фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку стороні-1 та утримання відповідно частки прибутку стороною-2. При цьому при нарахуванні та сплаті частки стороні-1 утримуються сума сплачених стороною-2 податків та зборів, які виникають у процесі виконання договору.

Відповідно до п.8.4 Договору (в редакції додаткової угоди №3) (а.с.22) сторони погодились, що сторона-2 має перераховує стороні-1 щомісячно, до 20 числа кожного поточного місяця, у рівних долях у строк до 20 грудня поточного календарного року грошові кошти на загальну суму, що дорівнює розміру внеску сторони-1, як дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році.

При цьому сторони домовились, що розподіл прибутку в 2018 році здійснюватиметься наступним чином: сторона-2, починаючи з 20.07.2018 та в подальшому до 20 числа кожного поточного місяця, здійснює перерахунок на розрахунковий рахунок сторони-1 грошових коштів у розмірі 1/12 частини внеску сторони-1, при цьому частина прибутку, в розмірі 6/12 часток від внеску сторони-1, що підлягає сплаті за січень - червень 2018 року, має бути перерахована стороною-2 до 20 вересня 2018 року. Кінцевим строком розподілу прибутку у 2018 році вважається 20 грудня 2018 року. За умов належного виконання зазначеного порядку розподілу прибутку сторона-2 набуває права самостійно та на власний розсуд розпоряджатись рештою результатів спільної діяльності.

Відповідно до п.11.4 Договору в разі порушення строку розрахунку зі стороною-1, сторона-2 зобов`язана сплатити на користь сторони-1 штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Згідно до п.12.1 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту укладення.

Відповідно до п.12.2 Договору (в редакції додаткової угоди №2) цей договір укладений строком на 9 сільськогосподарських років, тобто до 31.12.2025 року з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік в продовж строку дії договору. Зміна (збільшення, зменшення) розміру внесків сторін ґрунтується на рівні інфляції в країні на момент визначення розміру внесків. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року один раз на рік та у разі зміни кількості площ землі, що обробляється. Індексація внесків сторін у 2016 та 2017 роках не проводиться.

Договір та додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками сторін.

Позивач вказує, що на порушенням умов Договору та вимог законодавства щодо виконання господарського зобов`язання, відповідач у повному обсязі не виконує своїх зобов`язань щодо дострокового розподілу прибутку, починаючи з січня 2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 1215824,70 грн. При цьому, заборгованість за січень - квітень 2019 року в розмірі 760549,80 грн є предметом позовної заяви заступника Військового прокурора Миколаївського гарнізону, поданої в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м.Миколаїв у справі №915/1499/19. В зв`язку з чим, підставою звернення до суду з зазначеною позовною заявою є подальше зростання дебіторської заборгованості контрагента за травень, червень 2019 року, внаслідок систематичного невиконання останнім своїх зобов`язань за договором.

У зв`язку з невиконання відповідачем обов`язків за договором, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями №979 від 27.02.2019, №1375 від 26.03.2019 та №1890 від 03.05.2019 року з вимогами сплатити заборгованість (а.с.23, 25, 27), які щоразу залишались без відповіді та без задоволення. Факт отримання вказаних претензій підтверджується відповідними копіями рекомендованих повідомлень про вручення (а.с.24, 26, 28).

Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати договірних внесків за травень, червень 2019 року становила 455274,90 грн.

Як встановлено судом вище, після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено оплату вказаної суми заборгованості, що підтверджується випискою з розрахункового рахунку КЕВ м. Миколаїв від 24.07.2019, платіжним дорученням №518 від 24.07.2019 та актом звіряння розрахунків між КЕВ м. Миколаїв та ПП Д.І.М. станом на 30.07.2019.

Позивач в заяві про збільшення позовних вимог №3700 від 30.09.2019 (вх.№15396/19 від 02.10.2019) просить суд стягнути з Приватного підприємства Д.І.М. 21111,03 грн пені та 1814,0 грн - 3% річних та розірвати Договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством Д.І.М..

В зв`язку з систематичним неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) позивачем на підставі п.11.4 Договору нараховано пеню, а також здійснено нарахування 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивач вважає, що вимога про розірвання договору обґрунтована самими обставинами справи та, зокрема тим фактом, що відповідач не лише уникає виконання основних зобов`язань, систематично допускаючи значні прострочення платежів та сплатою останніх лише після пред`явлення позовних вимог та відкриття судом відповідних проваджень, а усіма силами намагається уникнути сплати позивачеві штрафних санкцій.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, в апеляційній скарзі апелянт заперечував проти підписання директором ПП Д.І.М. ОСОБА_1 додаткових угод до договору №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018. Отже, оскільки волевиявлення відповідача було відсутнім під час укладення додаткових угод до договору, а підпис є підробним, договір №11 від 29.07.2016 року має бути визнаний недійсним.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 року клопотання Приватного підприємства Д.І.М. про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи задоволено.

Призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу по справі №915/1682/19.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1) Чи виконаний підпис під графою «Сторона-2» Додаткових угод №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 до Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року від імені директора Приватного підприємства Д.І.М. ОСОБА_1 самим ОСОБА_1 чи іншою особою?

2) Чи поставлений підпис на Договорі про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року та на Додаткових угодах №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 до даного договору однією особою?

3) Чи нанесено відбиток печатки на Договорі про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року та на Додаткових угодах №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 до даного договору печаткою Приватного підприємства Д.І.М., експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №20-1849 від 08.09.2020 року, підписи від імені директора Приватного підприємства "Д.І.М." ОСОБА_1 у двох примірниках договорів про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року (як у наданому позивачем (т.2 а.с.26-29), так і у наданому відповідачем (т.2, а.с.152-155) та у додаткових угодах № 1 від 12.08.2016 (том 2, а.с. 33-35), № 2 від 07.04.2017 (том 2, а.с. 36-37) та № 3 від 19.07.2018 (том 2, а.с. 38) до даного договору, виконані однією особою.

2-3. Вирішити ким, самим ОСОБА_1 чи іншою особою, виконані підписи від імені директора Приватного підприємства "Д.І.М." ОСОБА_1 у графах «Сторона-З» двох примірників договорів про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року, які наявні в матеріалах справи, як у наданому позивачем (т.2, а.с.26-29), так і у наданому відповідачем (т.2, а.с.152-155) та у графах «Сторона-?» додаткових угод № 1 від 12.08.2016 (том 2, а.с. 33-35), № 2 від 07.04.2017 (том 2, а.с. 36-37) та № 3 від 19.07.2018 (том 2, а.с. 38) до договору про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016, не виявилося можливим з причин, наведених в дослідницькій частині висновку.

Відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Якщо первинна експертиза буде визнана неповною або не досить ясною, може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експертові. При цьому під неясністю слід розуміти нечіткість, розпливчатість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта. А недостатньо повним є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові об`єктів або що не містить вичерпних відповідей експерта на всі поставлені питання.

З дослідницької частини висновку вбачається, що при вивченні зразків підписів ОСОБА_1 та порівнянні їх між собою, встановлені збіги по загальним та окремим ознакам. Встановлені збіжні ознаки стійкі, суттєві та в своєї сукупності достатні для висновку про те, що вони виконані однією особою. На підставі викладеного, зразки підписів ОСОБА_1 прийняті до порівняльного дослідження. Роздільне вивчення зразків підписів ОСОБА_1 показало значну варіаційність окремих ознак. При порівнянні досліджуваних підписів від імені ОСОБА_1 між собою, встановлені збіги по загальним та окремим ознакам.

Встановлені збіжні ознаки стійкі, суттєві та у своєї сукупності достатні для висновку про те, що вони виконані однією особою.

Оцінкою результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжні ні розбіжні ознаки не створюють сукупності, достатньої для позитивного чи негативного висновку.

Виявити більшу кількість ідентифікаційних ознак не надалося можливим через різницю у транскрипції та малий об`єм містящейся в зразках підписів графічної інформації, що обумовлено їх стислістю та простотою будови.

Тому, вирішити ким, самим ОСОБА_1 чи іншою особою, виконані підписи від імені директора Приватного підприємства Д.І.М." ОСОБА_1 у графах «Сторона-2» двох примірників договорів про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року, які наявні в матеріалах справи, як у наданому позивачем (т.2 а.с.26-29), так і наданому відповідачем (т.2 а.с.152-155) та у графах «Сторона-2» додаткових угод № 1 від 12.08.2016 (том 2, а.с. 33-35), № 2 від 07.04.2017 (том 2, а.с. 36-37) та № 3 від 19.07.2018 (том 2, а.с. 38) до договору про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 та у графах «Сторона-2», не виявилося можливим.

Отже, змістом висновку судової почеркознавчої експертизи фактично встановлено, що підписи від імені директора Приватного підприємства "Д.І.М." ОСОБА_1 у договорі про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року та у додаткових угодах № 1 від 12.08.2016, № 2 від 07.04.2017 та № 3 від 19.07.2018 до даного договору, виконані однією особою.

В контексті викладеного судова колегія враховує, що ПП «Д.І.М.» не заперечувало факт підписання ОСОБА_1 оригіналів договору про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року, а лише заперечувало підписання ОСОБА_1 додаткових угод №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, зважаючи на те, що ПП «Д.І.М.» не заперечує факту підписання директором Сапіро М.О. договору про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року, а пунктом 1 висновку судової експертизи встановлено, що підписи на договорі і додаткових угодах виконані однією особою, судова колегія доходить висновку, що додаткові угоди №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 також підписані директором Приватного підприємства "Д.І.М." ОСОБА_1 ..

З огляду на викладене, висновки по другому та третьому питаннях судовою колегією оцінюються критично, оскільки докази, наявні в матеріалах справи у відповідності до ст.ст. 74-79, 104 ГПК України, зміст висновку судового експерта та обставини, визнані відповідачем та встановлені судом, є достатніми для визнання встановленою обставини підписання директором Приватного підприємства "Д.І.М." Сапіро М.О. додаткових угод №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 договору про спільний обробіток землі №11 від 29.07.2016 року.

Отже, додатковою угодою №2 від 07.04.2017 сторонами збільшено розмір земельної ділянки, яка залучається до спільної обробки, до 1192,86 га, та відповідно збільшено грошову оцінку вартості внеску КЕВ м. Миколаїв до 2731649,40 грн..

Відповідно до п.8.4 Договору (в редакції додаткової угоди №3) (а.с.22) сторони погодились, що сторона-2 має перераховує стороні-1 щомісячно, до 20 числа кожного поточного місяця, у рівних долях у строк до 20 грудня поточного календарного року грошові кошти на загальну суму, що дорівнює розміру внеску сторони-1, як дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році.

При цьому сторони домовились, що розподіл прибутку в 2018 році здійснюватиметься наступним чином: сторона-2, починаючи з 20.07.2018 та в подальшому до 20 числа кожного поточного місяця, здійснює перерахунок на розрахунковий рахунок сторони-1 грошових коштів у розмірі 1/12 частини внеску сторони-1. При цьому, частина прибутку, в розмірі 6/12 часток від внеску сторони-1, що підлягає сплаті за січень - червень 2018 року, має бути перерахована стороною-2 до 20 вересня 2018 року. Кінцевим строком розподілу прибутку у 2018 році вважається 20 грудня 2018 року. За умов належного виконання зазначеного порядку розподілу прибутку сторона-2 набуває права самостійно та на власний розсуд розпоряджатись рештою результатів спільної діяльності.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач за умовами спірного договору зобов`язаний був до 20 числа кожного поточного місяця, здійснювати перерахунок на розрахунковий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 1/12 частини внеску позивача, що складає 227 637,45 грн (2731649,40 грн / 12).

Судом першої інстанції ухвалою від 03.10.2019, за відповідними клопотаннями обох сторін, закрито провадження у даній справі в частині стягнення з Приватного підприємства Д.І.М. основного боргу в розмірі 455274,90 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки судом було встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі відповідачем сплачено основну суму боргу в розмірі 455274,90 грн, що підтверджується випискою з розрахункового рахунку КЕВ м.Миколаїв від 24.07.2019, платіжним дорученням №518 від 24.07.2019 та актом звіряння розрахунків між КЕВ м. Миколаїв та ПП Д.І.М. станом на 30.07.2019.

Таким чином, на розгляді суду залишились позовні вимоги про розірвання Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладеного між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством Д.І.М. та стягнення з Приватного підприємства Д.І.М. 21111,03 грн пені та 1814,0 грн - 3% річних.

Позивачем нараховано відповідачу 3% річних в загальній сумі 1814,00 грн, а саме на 227637,45 грн заборгованості за травень 2019 року нараховано 1197,00 грн - 3% річних за період з 21.05.2019 по 24.07.2019, та на 227637,45 грн заборгованості за червень 2019 року нараховано 617,00 грн - 3% річних за період з 21.06.2019 по 24.07.2019.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про арифметично правильний розрахунок 3% річних.

Відповідно до п.11.4 Договору в разі порушення строку розрахунку зі стороною-1, сторона-2 зобов`язана сплатити на користь сторони-1 штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з умов п.11.4 Договору неможливо встановити який розмір пені погодили сторони. Крім того, помилковим є погодження сторонами штрафу зі здійсненням нарахування за кожен день прострочення, оскільки штраф - це штрафна санкція, розмір якої встановлюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, тобто є одноразовим.

Враховуючи, що умовами п.11.4 Договору сторони не передбачили розмір та базу нарахування штрафної санкції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій в розмірі 21111,03 грн. та відмовив в цій частині позову.

Згідно з положеннями ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведений висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

В обґрунтування позовних вимог щодо істотності порушення договору позивачем зазначено про те, що відповідач не лише уникає виконання основних зобов`язань, систематично допускаючи значні прострочення платежів та сплатою останніх лише після пред`явлення позовних вимог та відкриття судом відповідних проваджень, а усіма силами намагається уникнути сплати позивачеві штрафних санкцій.

Позивач вважає систематичне неналежне виконання відповідачем своєчасних розрахунків істотним порушенням спірного договору, так як метою спірного договору про спільний обробіток є саме залучення додаткових джерел фінансування для підтримки на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєдіяльності КЕВ м.Миколаїв (п.1.1 Договору), що унеможливлюється внаслідок порушення контрагентом за договором своїх основних зобов`язань щодо щомісячної сплати рівними частинами достроково розподіленого прибутку між сторонами.

Позивач вказує, що КЕВ м. Миколаїв є бюджетною установою та розпорядником коштів третього рівня, а отже забезпечення вчасного та в повному обсязі отримання надходжень до спеціального фонду державного бюджету Міністерства оборони України є однією з задач КЕВ м. Миколаїв, яку останній не має змоги виконати, в зв`язку з ненадійністю та несумлінністю контрагенту за договором.

Крім того, позивач зазначає, що з отриманих надходжень за спірним договором КЕВ м. Миколаїв щомісячно сплачує податок на землю, що стало визначальною підставою при укладені додаткової угоди №3 від 19.07.2018, якою передбачено саме щомісячний розподіл прибутку рівними частинами для отримання змоги КЕВ м.Миколаїв вчасної сплати обов`язкових платежів (податок на землю та ПДВ).

Судом у даній справі встановлено факт невиконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за травень - червень 2019 року у порядку та строки погоджені сторонами, яке було виконано ПП «Д.І.М.» після відкриття провадження у даній справі.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2019 у справі №915/1499/19 встановлено обставини щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за січень - квітень 2019 року у порядку та строки погоджені сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи приписи ст.75 ГПК України, судова колегія вважає встановленими обставини, що мають преюдиційне значення, а саме факт порушення ПП «Д.І.М.» своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати договірних внесків за Договором про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016.

Вищевикладене свідчить про наявність у позивача правових підстав для розірвання договору у зв`язку систематичним та істотним порушенням умов договору з боку відповідача.

При цьому, факт сплати заборгованості після відкриття провадження у справі немає значення для оцінки істотного порушення договору.

Також судова колегія відхиляє доводи скаржника про відсутність будь-яких збитків від прострочення ІIIІ «Д.І.М» оплати за Договором КЕВ м. Миколаїв, оскільки як зазначалось вище, істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

В контексті викладеного, судова колегія приймає до уваги доводи КЕВ м. Миколаїв про те, що метою спірного договору про спільний обробіток є залучення додаткових джерел фінансування для підтримки на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєдіяльності КЕВ м.Миколаїв, що унеможливлюється внаслідок порушення контрагентом за договором своїх основних зобов`язань.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позивачем не дотримано процедури повідомлення ПП «Д.І.М» про намір розірвання договору шляхом надіслання йому повідомлення як це передбачено ст. 188 ГК України, та зазначає таке.

Згідно з умовами ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09 липня 2002 року N 15-рп/2002 справа N 1-2/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Так, законодавець у певних правовідносинах може передбачити порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Наприклад, статтею 188 Господарського кодексу України (далі ГК України) врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів.

Водночас те, що сторона договору не скористалася процедурою позасудового врегулювання питання зміни чи розірвання договору, навіть коли порядок здійснення такої процедури врегульовано законодавчо, не позбавляє таку сторону можливості належним чином реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 ЦК України.

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин.

Така позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, від 08 вересня 2020 року у справі № 920/418/19.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року у справі №915/1682/19 без змін, а апеляційної скарги Приватного підприємства Д.І.М. - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями ст. ст. 240, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282-285 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Д.І.М. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року у справі № 915/1682/19 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.12.2020 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Г.П. Разюк