ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Справа № 910/8144/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 (повний текст складено 16.09.2020)

у справі №910/8144/20 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єгаз"

про визнання додаткової угоди укладеною

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Тітов І.С., адвокат, посв. №000156, від 12.07.2018,

- відповідача не з`явився, повідомлений належно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (надалі позивач/ скаржник/ ТОВ «Вінницягаз Збут» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єгаз" (надалі відповідач/ ТОВ «Єгаз» про визнання додаткової угоди укладеною відмовлено повністю. При цьому, суд керувався статтями 6, 627, 628, 638, 651, 654 ЦК України, статтею 188 ГК України, постановою Кабінету Міністрів України №867 та виходив з того, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Вінницягаз Збут»; розгляд справи призначено на 30.11.2020.

16.11.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач заперечує проти її задоволення, просить оскаржуване судове рішення залишити в силі.

Присутній у судовому засіданні 30.11.2020 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати.

Відповідач не скористався своїм правом направити у судове засідання свого представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; ухвалу про призначення справи до розгляду вручено 29.10.2020.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 01.10.2019 між ТОВ "РГК Трейдінг" (змінено найменування на ТОВ Єгаз" - продавець за договором) та ТОВ "Вінницягаз Збут" (покупець за договором) укладено договір купівлі-продажу природного газу №12А167-1123-19 (далі - договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати покупцеві у 2019 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.10.2019 по 31.10.201 природний газ обсягом до 6875,72 метрів кубічних. Обсяги природного газу, які планується передати згідно з цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця постави в установленому порядку (п. 2.2.).

Згідно з п. 3.2 договору передача газу здійснюється шляхом надання оператору ГТС сторонами торгових сповіщень (в розумінні Кодексу ГТС) на відчуження/набуття природного газу, в якому зокрема зазначаються обсяги природного газу, визначені покупцем (заявка покупця) згідно з пунктом 2.1 цього договору. У разі відхилення оператором ГТС торгових сповіщень по незалежним від продавця причинам (в тому числі, якщо зазначені в торговому сповіщенні покупця обсяги відрізняються від обсягів, визначених в пункті 2.1 цього договору), продавець не несе відповідальність за невиконання умов цього договору в частині передачі природного газу. Приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

Коригування обсягів природного газу, які планується передати згідно з цим договором, оформляється покупцем у вигляді заявки (п. 3.6. договору).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що ціна за 1 метр кубічний газу становить 4,2727604 грн, крім того податок на додану вартість - 20%, всього разом з ПДВ ціна становить 5,1273125 грн.

Додатковою угодою №1 від 18.11.2019 до договору сторони погодили обсяг природного газу, який має бути переданий на користь позивача у листопаді 2019 року, а саме 41612,57 метрів кубічних, а також його ціну, що становить 5,878800 грн за 1 метр кубічний.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 11.12.2019 доповнено п. 2.1 розділу 2 абзацом 3 та п. 5.1 розділу 5 договору підпунктами 5.1.2 та 5.1.3 у наступній редакції:

"Продавець передає покупцеві з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року (включно) природний газ обсягом до 50487,74 метрів кубічних.

5.1.2. Ціна за 1 метр кубічний природного газу з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року (включно) - 4,2766958 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 5,13203496 грн.

5.1.3. Ціна за 1 метр кубічний природного газу з 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року (включно) - 5,50 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 6,60 грн".

Крім того, додатковою угодою №2 сторони виклали розділ 11 договору в наступній редакції: « 11.1. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.10.2019, і діє в частині продажу природного газу до 31 січня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.».

ТОВ "Вінницягаз Збут" звернулось до ТОВ "РГК Трейдінг", найменування якого змінено на ТОВ «Єгаз", з листом №21701.3-Сл-343-0220 від 03.02.2020, в якому, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020, просило внести зміни до договору №12А167-1123-19 від 01.10.2019 в частині визначення з 01.01.2020 по 31.01.2020 ціни на газ в розмірі 5,58 грн. за м3 з урахуванням податку на додану вартість; до вказаного листа додало відповідну додаткову угоду.

Листом №167-СЛ-132-2-0220 від 07.02.2020 відповідач надав відповідь на вказаний лист позивача, в якому заперечував щодо внесення запропонованих позивачем змін до договору з посиланням на те, що статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а також наголосив на тому, що згідно з ч. 3 статті 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Спір у справі, що розглядається, виник у зв`язку з відмовою відповідача внести до укладеного між сторонами Договору №12А167-1123-19 від 01.10.2019 купівлі-продажу природного газу зміни в частині визначення ціни на рівні, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020.

Як зазначалося вище, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 3 статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору (подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №910/15590/17).

За приписами статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору аніж укладення письмової додаткової угоди сторонами суду не повідомлено.

За змістом статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За приписами ч.ч.1-3 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як правильно враховано господарським судом першої інстанції, Постановою №867 від 19.10.2018 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Це Положення застосовується у прозорий і недискримінаційний спосіб та не обмежує права суб`єктів господарювання, що створені відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, зокрема право на здійснення постачання природного газу споживачам за умови дотримання вимог законодавства; не позбавляє побутових споживачів, релігійні організації та виробників теплової енергії права обирати постачальника природного газу і права придбавати природний газ за цінами, що вільно встановлюються сторонами договору постачання природного газу згідно із Законом України "Про ринок природного газу"; не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

У додатку до вказаного Положення (який /додаток/ був чинний як на момент звернення позивача до відповідача з листом про внесення змін до договору, так і на момент звернення із даним позовом) визначено перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу. До цього переліку було включено, в тому числі, і позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут".

Тобто спеціальний нормативно-правовий акт - Постанова №867 від 19.10.2018, якою затверджено вищеназване Положення, покладає спеціальні обов`язки саме на позивача, проте, ніяким чином не на відповідача. В свою чергу, відповідач - ТОВ ЄГАЗ не включено до кола суб`єктів на яких розповсюджується дія "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018.

Одночасно, відповідно до абзацу 4 п. 1 зазначеного Положення, це Положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно із статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що передбачено також статтями 626, 627 ЦК України.

Таким чином, позивачем, з урахуванням принципу свободи договору, обрано в якості продавця саме відповідача, наслідком чого є укладений між ними договір купівлі-продажу природного газу №12А167-1123-19 від 01.10.2019, умови якого погоджені його сторонами.

28.01.2020 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

Згідно з вказаною Постановою абзац 5 пункту 6 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу викладено в такій редакції: "З 1 січня 2020 р. ціна придбання природного газу не може бути вищою за ціну продажу природного газу, визначену відповідно до пункту 13 цього Положення, за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК "Нафтогаз України" на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни.".

Пункт 13 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу викладено в такій редакції: "13. З 1 січня 2020 р. НАК "Нафтогаз України" здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище рівня, який, зокрема, враховує середньоарифметичне значення фактичних цін (End of Day) природного газу на наступну добу поставки газу (Day-Ahead and Weekend) на нідерландському газовому хабі (ТТF) за період 1-22 числа місяця постачання газу відповідно до інформації біржі Powernext/EEX, різницю (спред) між ціною на хабі TTF та кордоні України і тариф на послуги транспортування природного газу для точки входу в Україну на міждержавному з`єднанні з Польщею/Словаччиною/Угорщиною….".

Таким чином, з системного аналізу вказаних вище приписів Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу вбачається, що ціна продажу природного газу була встановлена саме для НАК "Нафтогаз України", проте, не для ТОВ "Єгаз".

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що положення постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" щодо зменшення ціни на природний газ не вказують на наявність у сторін договору №12А167-1123-19 від 01.10.2019 обов`язку внести до вказаного правочину змін в частині визначення ціни.

Отже, прямий законодавчо встановлений обов`язок для відповідача з укладення додаткової угоди, на укладенні якої наполягає позивач, відсутній. Відтак, її укладення повинно відбуватися на загальних підставах, з урахуванням принципу свободи договору, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Так, у додатковій угоді №2 від 11.12.2019 сторонами досягнуто згоди, що ціна на за 1 метр кубічний природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 становить 5,50 грн. (з урахуванням ПДВ - 6,60 грн.).

До того ж, як зазначалось вище, пунктом 3.2 договору №12А167-1123-19 від 01.10.2019 унормовано, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформлюється актом приймання-передачі.

Матеріали справи свідчать, що 31.01.2020 позивачем та відповідачем було складено та підписано акт приймання-передачі природного газу за січень 2020 року, відповідно до якого позивач прийняв від відповідача у січні 2020 року 63 247,00 кубічних метрів природного газу, що свідчить про виконання сторонами умов договору №12А167-1123-19 від 01.10.2019 в частині поставки газу в січні 2020 року.

Відповідно до ч. 3 статті 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З огляду на вказані обставини, зміна погодженої сторонами у договорі ціни на вже отриманий позивачем від відповідача природний газ відповідно до умов договору №12А167-1123-19 та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС, через торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових подач та відборів природного газу в січні 2020 року, є недопустимою і суперечить вимогам статті 632 ЦК України.

Посилання позивача на завдання йому збитків у розмірі 53759,95 грн. (різниця між ціною за газ узгодженою сторонами договору №12А167-1123-19 та ціною, визначеною Постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 для придбання природного газу для потреб побутових споживачі та релігійних організацій), внаслідок ухилення відповідачем від укладення додаткової угоди, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вказані обставини не впливають на відсутність правових підстав для внесення змін до укладеного між сторонами правочину, у зв`язку з затвердженнями Кабінетом Міністрів України змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, які набрали чинності 28.01.2020.

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 3 статті 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Цим же рішенням Конституційного суду України встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто, надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.ч. 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного у сукупності, висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про визнання додаткової угоди укладеною, та як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення, є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

В свою чергу, твердження апелянта про те, що обов`язковість укладення додаткової угоди до договору купівлі-продажу природного газу є беззаперечною та не залежить від волі сторін, а обумовлена змінами у законодавстві апеляційним судом відхиляються, оскільки зі змісту постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020, як і з положень статті 117 Конституції України, статей 6, 7, 12, 179 ГК України не вбачається наявність у сторін договору безумовного обов`язку щодо внесення змін до договору в частині ціни уже переданого газу.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, чого скаржником зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття даної постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/8144/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/8144/20 залишити без змін.

Справу №910/8144/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.12.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак