ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2866/20

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Цинда Л.Г.- на підставі довіреності від 02.01.2020 року.

від відповідача - Лісецька Н.В., ордер № 1016378, дата видачі : 30.10.20;

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грано" до відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування збитків за нестачу вантажу у розмірі 106 340,85грн.,-

ВСТАНОВИВ:

05.10.2020 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2969/20) до відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування збитків за нестачу вантажу у розмірі 106 340,85грн.

Разом із позовною заявою позивач звернувся до суду із клопотанням за вх.ГСОО№26359/20 про витребування доказів, а саме:

- з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, Одеса область, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) Акт №3593 від 29 липня 2020 року та Акт №88 від 30 липня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначення справи до розгляду по суті на "03" листопада 2020 р. о 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2020р. було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грано" за вх.ГСОО№26359/20 від 05.10.2020р. про витребування доказів по справі №916/2866/20 та витребувано з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, Одеса область, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) Акт №3593 від 29 липня 2020 року та Акт №88 від 30 липня 2020 року.

23.10.2020р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання за вх.28338/20 про залучення додаткових документів.

30.10.2020р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив за вх.ГСОО№29044/20 на позовну заяву, відповідно до якого вважає позов необгрунтованим.

30.10.2020р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання за вх.29049/20 про залучення додаткових документів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2020р. було відкладено розгляд справи на 24.11.2020 року о 11:20 год.

20.11.2020 року до канцелярії Господарського суду Одеської області від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грано" вх.ГСОО№31153/20 про проведення судового засідання по справі №916/2866/20 в режимі відеоконференції, у якому позивач просить суд здійснити розгляд справи №916/2866/20, за участю повноважного представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити: Черкаський окружний адміністративний суд, що знаходиться за адресою: 18002, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 117 або господарський суд Черкаської області, що знаходиться за адресою: 18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грано" від 20.11.2020р. вх.ГСОО№31153/20 про проведення судового засідання по справі №916/2866/20 в режимі відеоконференції було задоволено та доручено Господарському суду Черкаської області (18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307) проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грано" у судовому засіданні при розгляді справи №916/2866/20, яке призначене господарським судом Одеської області на "24" листопада 2020 р. о 11:20 год.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

24.11.2020р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

На виконання Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 Донецькою залізницею 24.07.2020 було прийнято від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано» () до перевезення насипом насіння пшениці загальною вагою 695 700 кг за маршрутом зі станції Просяна ім.. Придонського В.В. (48481603) Донецької залізниці до станції Миколаїв - Вантажний (40415601) Одеської залізниці, що підтверджується залізничною накладною №49785769 від 24.07.2020.

Згідно відомості вагонів до залізничної накладної №49785769 від 24.07.2020 перевозили пшеницю у 10 вагонах: №95830824 у кількості 69,650т; №95502779 у кількості 69,450 т;№95649141 у кількості 69,750 т; №95353777 у кількості 69,300 т; №95541231 у кількості 69,350 т; №95667622 у кількості 69,800 т;№59598029 у кількості 69,650 т; №95678637 у кількості 69,650 т; №95619862 у кількості 69,650 т;№95450805 у кількості 69,450 т.

Відправник вантажу - ГОВ «Компанія Грано» (), одержувач - ТОВ «Грінтур-Екс» ().

До станції призначення - Миколаїв - Вантажний (40415601) Одеської залізниці вантаж прибув 29.07.2020 що підтверджується відповідною відміткою у залізничній накладній.

При визначенні на вагах перевантажувального терміналу маси брутто вагону №95450805 було виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з даними, зазначеними в накладній.

Так, 30 липня 2020 року на станції Миколаїв - Вантажний Одеської залізниці складено Комерційний акт №415207/108, що згідно акту №3593 від 29 липня 2020 по прибуттю до станції призначення виявлено невідповідність ЗПП відправника з даними зазначеними в документі. У комерційному акті №415207/108 зазначено, що на підставі Акту загальної форми від 29.07.2020 №3593 проведена комісійна перевірка та зважування вагона №95450805 з вантажем пшениця на справних 150-тн вагонних вагах №705 (повірених 13.05.2020), який прибув по відправці зазначеній на зворотній сторінці цього акта, у присутності ДСМ Рябої 10.В., агента комерційного ОСОБА_2.. ВОХР Бугримова А.В.. слідчого Заводського ВП Москаль С.М. представника вантажоодержувача Рудь О.В . У документі (накладна №49785769 від 24.07.2020) зазначено: вантаж пшениця, завантажено насипом, вага нетто 69 450 кг. тара 21 400 кг. 73ПП відправника Е704557, Е704581, Е704595, Е704589, Е704582, Е704590, Е704592. Фактично виявлено : вантаж - пшениця, вага брутто - 70 850 кг. тара перевірена 21440кг, нетто - 49 410 кг, що па 20 040 кг менше документа. Вагон прибув за справними 73ПП6 на верхніх завантажувальних люках ЗПП відправника № Е704557, Е704581, Е704582, Е704592; на нижніх розвантажувальних люках ЗПП №Е704589, Е704590 та за справним 1 ЗПП №Х150138. яке не відповідає даним в перевізному документі (в документі зазначено Е704595). При розкритті завантажувальних люків було виявлено: між 2-м та 3-м люками мається поглиблення довжиною 15 000 мм. глибиною 2 00 мм шириною 4 000 мм. Вагон технічно справний згідно тех. акта №88 від 30.07.2020. Тарування вагону проводилось в присутності агента комерційного ОСОБА_2 та представника вантажоодержувача Рудь О.В. на вагонних вагах №12 (перевірені 13.05.2020) 30.07.2020 о 20:30 год.

Також нестача вантажу підтверджується висновком експерта Регіональної торгово- промислової палати Миколаївській області №120-695 від 30.07.2020 зі специфікацією та фото таблицею, згідно якої у вагоні №95450805 виявилось на 20 040 кг вантажу (пшениці) менше ніж зазначено у накладній №49785769 від 24.07.2020.

Висновок: В оглянутому вагоні №95450805, завантаженому зерном пшениці, фактично виявилось: маса нетто 49 410 кг, згідно переважування, що на 20 040 кг менше проти даних вантажовідправника, вказаних в накладній №49785769.

При отриманні вантажу одержувачем ТОВ «Грінтур-Екс» (код ЄДРГІОУ 25380435) 30.07.2020 складено Акт вивантаження вагонів №2454/03 де зазначено у табличному варіанті, кількість відвантаженого товару згідно накладної №49785769 від 24.07.2020 та прийнята вартість з різницею. Згідно даного акту у вагоні №95450805 нестача вантажу пшениці у кількості 20,040 т.

Отже, на місце призначення станція Миколаїв - Вантажний Одеської залізниці надійшло вантажу - пшениця насипом на 20,040 т менше ніж було відправлено та дана втрата (нестача) сталась з вини залізниці, оскільки па нижньому розвантажувальному люку замінено запірно-пломбувальний пристрій, у отворі люку защемлене насіння соняшника, всередині вагону маються лунка, яка підтверджує висипання насіння соняшника.

Таким чином, вище вказані: Акт вивантаження вагонів №24503 від 30.07.2020, комерційний акт №415207/108 від 30.07.2020 та Акт експертизи №120-695 від 30.07.2020 підтверджують, що вантаж доставлений до місця призначення не в повному обсязі з вини залізниці.

Отже, позивачем, власне і заявлено відповідний позов з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів з метою стягнення збитків спричинених внаслідок втрати вантажу при перевезенні.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Положеннями ст. 129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 3.1. Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею "(із змінами та доповненнями), відповідно до статей 909 ЦК України та 307 ГК України, статті 110 Статуту за договором перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його одержувачу і несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення і до моменту видачі одержувачу, поки не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким залізниця не могла запобігти та усунення яких від неї не залежало. У статті 111 Статуту наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу. Відповідно до статті 110 Статуту залізниця може бути звільнена від відповідальності, якщо вона доведе й інші обставини, що свідчать про відсутність її вини.

Відповідно до пунктів 18, 23 та 24 Правил видачі вантажів одержувач не може вимагати від залізниці проведення перевірки та складання комерційного акта: після початку вивантаження, яке здійснюється на місцях загального користування; коли одержувач розпочав вивантаження без представника станції; у випадку видачі швидкопсувних вантажів, що прибули у справних рефрижераторних вагонах без порушення граничного терміну перевезення і режиму обслуговування. (п. 3.3. Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (із змінами та доповненнями).

Положеннями п. 3.4. Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею"(із змінами та доповненнями) визначено, що якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому пунктом 16 Правил складання актів, і здійснити приймання вантажу відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 N П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66 N П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.98 № 81/38/101/235/122. У разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

Як встановлено судом, позивачем, за допомогою належних та допустимих доказів підтверджено факт нестачі вантажу у розмірі 20 040кг.

Згідно до ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до бухгалтерської довідки від 23.09.2020р. дійсна вартість 1 (однієї) тонни вантажу складає 5 400,00грн.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно до ст. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 7 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, розрахунок суми претензії про недостачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена для даного вантажу, та граничного розходження у визначенні маси.

Вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. (п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644.

Відповідно до п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 №01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» права звернення до залізниці з претензією або а з позовом, з підстав, що випливають із Статуту залізниць України або договору перевезення вантажу, то пункт 130 Статуту залізниць України таке право надає сторонам у договорі перевезення - вантажовідправнику або вантажоодержувачу у відповідних випадках, передбачених Статутом. Власник вантажу (якщо він не є відправником або одержувачем вантажу) не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу втрати, нестачі, порчі або псування вантажу під час перевезення.

Така ж правова позиція і Вищого господарського суду України, викладена у п.2.7 роз`ясненні президії Вищого господарського суду України від 29.09.08. №04- 5/225 «Про внесення змін і доповнень в роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», в якому зазначено, що згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації па вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Відповідно до ст.ст. 35. 42. 46-48. 52. 53. 114 Статуту залізниць України та п. 27 Правил видачі вантажу, затвердженого Наказом міністерства транспорту України №644 від 21.1 1.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.1 1.2000 за № 862/5083, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, для вантажу - пшениця становить: 0.5%.

Отже, 0,5% від 69 450 кг (загальної маси у вагоні) становить - 347,25 кг.

Вага втраченого вантажу з урахуванням природної втрати 20 040 кг - 347,25 кг становить 19 692,75 кг.

Вартість недопоставленого товару з урахуванням 0,5 % природної втрати становить 19, 69275 т х 5 400 грн./тонна = 106 340, 85 грн.

Таким чином, товариству з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ГРАНО» при втраті (нестачі) з вини залізниці 20 040 кг або 19 692,75 кг (з урахуванням природної втрати) пшениці 1 класу було завдано збитків на суму 106 340, 85 грн.

Отже, позивачем вірно розраховано вартість втраченого вантажу з урахуванням норм природної втрати, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з перевезення вантажу, що підтверджується наявними в матеріалах доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача 106 340,85грн. у якості відшкодування збитків завданих нестачею вантажу - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грано" до відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування збитків за нестачу вантажу у розмірі 106 340,85грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, Одеська область, 65012, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грано" (вул. Кривалівська, 7, м. Черкаси, Черкаська область, 18005, ) збитки у розмірі нестачі (втраченого) вантажу в сумі 106 340 /сто шість тисяч триста сорок/ грн. 85 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 /дві тисячі сто дві/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 30 листопада 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут