РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020Справа № 910/9660/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Волковій Д.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Трансфорвардінг Лімітед АГ"

про стягнення 7 857,92 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовною заявою звернулось Приватне акціонерне товариство "Українська страхова група" (далі - ПрАТ СК "Українська страхова група", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Трансфорвардінг Лімітед АГ" (далі - ПрАТ "Трансфорвардінг Лімітед АГ", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у сумі 7 857,92 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач, як винна особа, повинен на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» повернути ПрАТ СК "Українська страхова група" страхове відшкодування, сплачене третій особі (ПП "ПВКФ Євротранс-Н") за пошкодження вантажу, прийнятого до перевезення вагонами ПрАТ "Трансфорвардінг Лімітед АГ" на підставі договору оренди вагонів, укладеного з указаною третьою особою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 р. вказана позовна заява була прийнята до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач у визначений законом строк надав суду відзив на позов, у якому проти заявлених до нього вимог заперечив, зазначив, що ПрАТ "Трансфорвардінг Лімітед АГ" передало у орендне користування ПП "ПВКФ Євротранс-Н" технічно та комерційно справні вагони, тому пошкодження вантажу (намокання паперу в рулонах при транспортуванні у залізничному вагоні) сталось не з вини відповідача.

У судове засідання, призначене на 26.11.2020, представники сторін не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У минулому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши їх пояснення у судовому засіданні та дослідивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 18.02.2016 між Приватним підприємством "ПВКФ "Євротранс-Н" (експедитор) та Товариствам з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" (клієнт) був укладений договір про транспортно-експедиційне обслуговування вантажів № 1802-16 (далі - договір про надання послуг). Відповідно до умов цього договору клієнт доручає, а експедитор від свого імені, за плату, за дорученням клієнта і за його рахунок організовує транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів клієнта і порожнього транспорту (далі - вантаж клієнта) при їх перевезенні по Україні та іншим країнам.

01.01.2017 між Приватним підприємством "Трансфорвардінг Лімітед Аг" (орендодавець) та Приватним підприємством "ПВКФ "Євротранс-Н" (орендар) укладено договір оренди вагонів № 01/02-2017 (далі - договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) залізничні криті вагони, які є власністю орендодавця для перевезень вантажів відповідно до Інструкції по експлуатації заводу-виготовлювача вагонів.

На виконання договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду залізничні вагони, зокрема: вагон № 29396090.

Також встановлено, що 31.05.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та Приватним підприємством "ПВКФ "Євротранс-Н" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування вантажів № 40-2201-00009 (далі - договір страхування). Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим вантажем, зазначеним в п. 1.1 відповідного додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною (далі - страховий сертифікат), незалежно від способу та умов його перевезення.

За змістом страхового сертифіката № 4 від 01.06.2018 до договору страхування застрахованим вантажем є PAPIR NHM 4805 2400 картон облицювальний, тест-ланер (регенерований картон для плоских шарів гофрованого картону); товаросупроводжувальні документи - Invoice HU113240 від 31.05.2018; вага брутто - 50256 кг; вантажовідправник - Hamburger Hungaria KFT; вантажоодержувач - ТОВ "Дунапак Таврія".

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Як встановлено у судовому засіданні згідно з міжнародною залізничною накладною № 09709-7 у вагон № 29396090 був завантажений товар - картон облицювальний, тест-ланер (регенерований картон для плоских шарів гофрованого картону).

05.07.2018 в місці розвантаження вагону № 29396090 згідно з накладною № HU 113240 вантажоодержувачем було виявлено пошкодження вантажу: тип паперу - Austrowelle 100 g/m2, номер рулона № 8396737, ширина - 2345 мм, маса - 2730 кг, пошкодження - тип 3 (замоклий рулон), 28 слоїв, 0,4 см, 29 кг; на суму 12857 грн 25 коп., що підтверджується актом-рекламації від 05.07.2018 № 94.

06.07.2018 за результатами огляду вантажу, на замовлення ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", аварійним комісаром був складений звіт про пошкодження вантажу при транспортуванні, сума збитку склала 12857,92 грн.

У подальшому, у зв`язку із настанням страхового випадку експедитор - ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" звернувся до позивача (страховика) із заявою про сплату страхового відшкодування від 17.07.2018.

На підставі страхового акту від 06.08.2018 № ДКЦВ-16081, а також розрахунку страхового відшкодування до нього, складеними ПрАТ Страхова компанія "Українська страхова група", позивач сплатив ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" страхове відшкодування в сумі 7 857 грн 92 коп., що підтверджується наявною у справі копією платіжного доручення від 09.08.2018 № 16600.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" зазначає, що відповідач, передавши в оренду ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" вагон № 29396090, не повідомив останнього про недоліки об`єкту оренди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати в порядку суброгації шкоду, завдану майну третій особі в результаті недоліків речі, переданої в найм.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З огляду на наведені приписи закону суд погоджується з тим, що до позивача перейшло право вимоги в межах суми 7 857, 92 грн. до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Проте, вирішуючи питання про відповідальну за збиток особу, якою позивач визначив орендодавця залізничних вагонів (ПП "Трансфорвардінг Лімітед Аг", відповідача) суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець (відповідач) передає, а орендар (третя особа) приймає в тимчасове платне користування (оренду) залізничні криті вагони (надалі - вагони), які є власністю орендодавця, для перевезень вантажів відповідно до Інструкції по експлуатації заводу-виготовлювача вагонів.

Згідно з наявним у матеріалах справи актом № 10 від 20.01.2017 прийому-передачі до договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду в технічно і комерційно справному стані порожні залізничні криті вагони, зокрема, вагон № 29396090, моделі 11-7038.

Відповідно до статті 767 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Частиною 2 статті 780 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати.

Виходячи з указаних положень законодавства за шкоду, завдану у зв`язку з користуванням річчю, переданою у найм, відповідає наймодавець при наявності таких умов:

- завдання шкоди відбулося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі (спеціальні правила експлуатації, особливості техніки безпеки, недоліки речі тощо);

- про такі особливості та недоліки речі знав наймодавець, але він не попередив про це наймача;

- про такі особливості та недоліки речі наймач не знав та не міг знати (тобто ці особливості та недоліки не є явними, тобто такими, які наймач може виявити самостійно).

Із матеріалів справи вбачається, що залізничний критий вагон моделі 11-7038, зав. № 29396090, відповідно до технічного паспорту вагона було збудовано 29.05.2015, завод-виробник: ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод". На вказаний вагон заводом-виробником було видано Сертифікат якості № 11 від 17.09.2016, в якому визначено, що критий вагон випробуваний та відповідає всім вимогам НТД, креслення 7038.00.000.

Відповідно до п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за № 168/26613 (далі - Правила експлуатації), власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Згідно з п. 4.3 Правил експлуатації планові види ремонту (деповський та капітальний, у тому числі з продовженням строку служби) власних вантажних вагонів проводяться на вагоноремонтних підприємствах, атестованих на здійснення зазначеної діяльності. На проведення планових ремонтів власники (орендарі, оператори) вагонів укладають з вагоноремонтним підприємством договір.

Судом встановлено, що з метою проведення планового деповського ремонту між відповідачем (замовник) та АТ "Укрзалізниця" (підрядник) був укладений договір на ремонт вантажних вагонів № Л/В-18143п/НЮ від 20.04.2018 (далі - договір на ремонт), відповідно до якого АТ "Укрзалізниця" зобов`язалось за дорученням відповідача здійснювати згідно з діючою нормативно-технічною документацією деповський ремонт вантажних вагонів (власних або орендованих в іншого власника, або які знаходяться в управлінні замовника).

Згідно з наявним у матеріалах справи актом № 183 наданих послуг за договором на ремонт від 22.05.2018 Виробничий підрозділ "Ремонтне вагонне депо Здолбунів" Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" виконав деповський ремонт вагону № 29396090.

Отже, судом встановлено, що відповідач передав третій особі залізничний вагон № 29396090 у технічно і комерційно справному стані, сертифікований та в період знаходження в орендному користуванні відремонтований вагоноремонтним депо, при цьому страховий випадок за договором страхування настав вже після проведення деповського ремонту вказаного вагона.

У той же час, позивач не надав належних та допустимих, в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів передачі відповідачем у користування третій особі залізничного вагону № 29396090 із недоліками, а також доказів того факту, що пошкодження вантажу мало місце саме у зв`язку із недоліками вказаного залізничного вагону.

Так само позивачем не надано доказів на підтвердження того, що страхувальник (третя особа) як орендар за договором оренди повідомляв орендодавця (відповідача) про виявлені недоліки або приховані дефекти переданого в оренду залізничного вагону № 29396090. У матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження того, що пошкодження вантажу сталося при транспортуванні в результаті затікання води через бічний люк залізничного вагону № 29396090, як це було зазначено у звіті, виконаному на замовлення позивача аварійним комісаром.

Указаний звіт суд не приймає до уваги у якості належного та допустимого доказу, оскільки він є звітом про результати огляду пошкодженого вантажу, а не актом виявлення недоліків або несправностей (пошкодження) вагону.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження передачі технічно несправного вагону від орендодавця орендарю, а відтак - неможливо встановити вину відповідача (орендодавця).

Більше того, відповідно до пункту 2.1.5 договору оренди вагонів орендар зобов`язався нести повну відповідальність за виконання вантажовідправниками та вантажоодержувачами всіх діючих галузевих нормативних документів, що стосуються експлуатації вагонів та їх збереження. А в пункті 2.1.7 договору оренди визначено, що орендар несе всі ризики, пов`язані з руйнуванням, втратою та/або розкраданням вагонів (або їх частин), претензіями та/або позовами третіх осіб та іншими ризиками, якщо збиток заподіяно до моменту повернення вагонів з оренди.

Згідно з пунктом 2.2.8 договору оренди орендодавець не відповідає за зобов`язаннями орендаря, а також не несе відповідальності перед третіми особами, у зв`язку з претензіями та/або позовами, пред`явленими у зв`язку з використанням орендарем орендованих вагонів. Орендодавець не несе жодної відповідальності за втрату або пошкодження вантажу (або будь-якої його частини), що перевозиться або зберігається в вагоні, що орендований орендарем (п. 2.2.9 договору оренди).

Відповідно до ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вирогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, допустимими та вірогідними доказами того факту, що пошкодження вантажу, який перевозився вагонами відповідача, сталося з вини ПП "Трансфорвардінг Лімітед Аг", натомість докази, надані відповідачем, свідчать про відсутність його вини у заподіянні збитку третій особі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено факту передачі відповідачем (як орендодавцем за договором оренди) залізничного вагону № 29396090 із недоліками або особливостями, про наявність яких наймач (страхувальник за договором страхування) не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача шкоди, завданої пошкодженням вантажу на суму 7 857,92 грн., відсутні.

За таких обставин суд відмовляє ПрАТ Страхова компанія "Українська страхова група" у задоволенні у позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Трансфорвардінг Лімітед АГ" про стягнення 7 857,92 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 26 листопада 2020 року.

Повний текст рішення складений 1 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.