Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/500/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Державного історико-культурного заповідника м. Дубно до Данилко Ірини Михайлівни про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 12 213,90 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Пащук Т.С.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2020 року Державний історико-культурний заповідник м. Дубно (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Данилко Ірини Михайлівни (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по орендній платі.

Ухвалою від 02.06.2020 року заяву Державного історико-культурного заповідника м. Дубно про забезпечення позову, викладену в п. 2 прохальної частини позовної заяви повернуто заявникові.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року позовну заяву залишено без руху.

У зв`язку з тим, що 16.01.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем Данилко Іриною Михайлівною, Господарським судом Рівненської області було надіслано лист-запит № 918/500/20 від 01.07.2020 року до Управління Державної міграційної служби в Рівненській області з метою встановлення зареєстрованого місця проживання вищевказаної особи.

06 липня 2020 року через загальний відділ діловодства Господарського суду Рівненської області надійшла відповідь про реєстрацію місця проживання від 03 липня 2020 року № 04/10208, у якому Управління Державної міграційної служби в Рівненській області повідомило наступну інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) Данилко Ірини Михайлівни , а саме: ( АДРЕСА_1 ).

Ухвалою суду від 08.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Засідання у справі призначено на 18.08.2020 року.

Ухвалою суду від 18.08.2020 року розгляд справи відкладено на 03.09.2020 року.

Ухвалою суду від 03.09.2020 року розгляд справи відкладено на 22.09.2020 року.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року розгляд справи відкладено на 06.10.2020 року.

Ухвалою суду від 06.10.2020 року задоволено клопотання позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження. Вирішено подальший розгляд справи №918/500/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "03" листопада 2020 року.

19 жовтня 2020 року представник позивача подав через канцелярію суду заяву про зміну підстав позову зі змісту якої вбачається, що позивач просить суд змінити підстави позову у справі № 918/500/20 за позовом Державного історико - культурного заповідника м. Дубно до Фізичної особи-підприємця Данилко Ірини Михайлівни про стягнення заборгованості за орендною платою, доповнивши підставою позову факт існування між позивачем та відповідачкою орендних правовідносин згідно охоронно-орендних договорів від 01.06.2006 р. № 7, від 01 січня 2014 року № 67, від 01 грудня 2016 року № 114, зобов`язання за якими остання виконувала неналежним чином та з урахуванням розрахунку заборгованості, здійсненого за період з 01.01.2010 року по 31.10.2019 р. уточнити позовні вимоги та викласти їх у наступній редакції: стягнути з фізичної особи-підприємця Данилко Ірини Михайлівни на користь Державного історико-культурного заповідника м. Дубно заборгованість за орендною платою за період з 01.01.2010 року по 31.10.2019 року в розмірі 12 213,90 грн.

Подана заява ухвалою суду від 03.11.2020 року прийнята судом і подальший розгляд справи продовжується з її врахуванням.

Ухвалою суд від 03.11.2020 року розгляд справи відкладено на 17.11.2020 року.

Ухвалою суд від 17.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 918/500/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на "01" грудня 2020 р. на 14:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

У судове засідання 01.12.2020 року представник відповідача не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним, що підтверджується повідомленням поштового зв`язку, яке знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 01.12.2020 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, дослідивши подані учасниками судового розгляду документи і матеріали справи в сукупності, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 серпня 2006 року між ФОП Данилко І.М. та Державним історико-культурним заповідником м. Дубно було укладено охоронно-орендний договір на використання пам`ятника архітектури № 7 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 01.03.2008 року, від 01.04.2009 року, від 01.01.2010 року) (т.1, а.с. 154-162).

За змістом п. 1.1 даного договору позивач здає, а відповідач орендує приміщення пам`ятника архітектури, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Дубно, вул. Свободи, 10 для використання приміщень цього пам`ятника під магазин непродовольчих товарів. Будинки пам`ятника здаються за актом технічного огляду, що підписується сторонами і становить одне ціле з договором.

Пунктами 2.1 - 2.4 обумовлені розмір, строки та порядок оплати орендної плати відповідачкою.

Державний історико-культурний заповідник м. Дубно належним чином виконав умови договору, зокрема предмет оренди був переданий в користування відповідачу, що підтверджується актом технічного огляду від 01.08.2006 року (т. 1, а. с. 158-159).

У зв`язку з неналежним виконанням ФОП Данилко І.М. договірних зобов`язань з внесення орендної плати, рішенням Господарського суду Рівненської області від 13 січня 2010 року у справі № 17/1 стягнуто з ФОП Данилко І.М. на користь позивача 15 977,23 грн. заборгованості (т.1, а.с. 163-164).

При цьому, відповідачка продовжувала користуватися орендованим приміщенням.

01 січня 2014 року між сторонами був укладений охоронно-орендний договір на використання пам`ятника архітектури № 67, предмет якого є аналогічним попередньому зі строком дії оренди з 01 січня 2014 року до 01 грудня 2016 року (т.1, а.с. 166-170).

Державний історико-культурний заповідник м. Дубно належним чином виконав умови договору, зокрема предмет оренди був переданий в користування відповідачу, що підтверджується актом технічного огляду від 01.01.2014 року (т. 1, а. с. 169-170).

Пунктами 2.1 - 2.4 обумовлені розмір, строки та порядок оплати орендної плати відповідачкою.

01 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений охоронно-орендний договір на використання пам`ятника архітектури № 114, предмет якого є аналогічним попереднім договорам зі строком дії оренди з 01 грудня 2016 року до 31 жовтня 2019 року (т.1, а.с. 8-12).

Державний історико-культурний заповідник м. Дубно належним чином виконав умови договору, зокрема предмет оренди був переданий в користування відповідачу, що підтверджується актом технічного огляду від 01.01.2014 року (т. 1, а. с. 11-12).

Пунктами 2.1 - 2.4 обумовлені розмір, строки та порядок оплати орендної плати відповідачкою.

16 січня 2020 року згідно акту приймання-передачі орендованого приміщення відповідачка передала (повернула) орендоване приміщення позивачу (т.1, а.с.36).

Однак, заборгованість по орендній платі відповідачем не була погашена в повному обсязі.

Як зазначає позивач, що з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.01.2010 року за відповідачкою рахується борг за вказаними вище охоронно-орендними договорами, який станом на 31 жовтня 2019 року, що є останнім днем строку оренди становить 12 213, 90 грн.

Позивачем долучено до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем що виникла за період з 01.01.2010 року по 31.10.2019 року (т.1, а.с.243-245).

Окрім того, заборгованість відповідача перед позивачем по орендній платі підтверджується виписками по рахунку за період з 01.01.2010 року по 29.12.2019 року та довідкою щодо оплати відповідачем орендної плати за період з 01.01.2010 року по 29.12.2019 року (т.1, а.с. 171-242).

Позивач стверджує, що відповідачу неодноразово надсилалися претензії з вимогою про погашення заборгованості по орендній платі, однак дані претензії залишилися без відповіді, а заборгованість по орендній платі не погашена в повному обсязі (т.1, .а.с.26-35).

Судом встановлено, що сума основного боргу за вищезазначеними охоронно-орендними договорами на використання пам`ятника архітектури складає 12 213,90 грн., що підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення вказаної заборгованості перед позивачем.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивача з даним позовом та є предметом спору у справі, що розглядається.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору оренди в частині оплати орендної плати, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право об`єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості згідно орендних правовідносин відповідно до охоронно-орендних договорів на використання пам`ятника архітектури від 01.06.2006 р. № 7, від 01 січня 2014 року № 67, від 01 грудня 2016 року № 114, зобов`язання за якими остання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим в даній позовній заяві об`єднано позовні вимоги по трьох вищенаведених охоронно-орендних договорах на використання пам`ятника архітектури, оскільки такі вимоги пов`язані між собою підставою виникнення (оренда приміщення пам`ятника архітектури) та поданими доказами, а тому об`єднання вказаних вимог є можливим, так як вимоги пред`явлені до одного відповідача, є однорідними і підтверджені тотожними доказами.

Разом з тим, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії та ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ст. 759 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата повинна сплачуватись незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря.

Також це передбачає і норма ст.762 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно умов охоронно-орендних договорів на використання пам`ятника архітектури від 01.06.2006 р. № 7 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 01.03.20008 року, від 01.04.2009 року, 01.01.2010 року), від 01 січня 2014 року № 67 та від 01 грудня 2016 року № 114 відповідач (орендар) зобов`язаний сплачувати орендну плату за об`єкт оренди у розмірі та у терміни згідно з договором.

Під час дії вищезазначеного договору оренди відповідачу постійно нараховувалась орендна плата відповідно до умов договору. Проте відповідач під час використання орендованого майна порушував умови договору та не в повному обсязі сплачував орендну плату, внаслідок чого виникла заборгованість.

У відповідності до ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем в порушення ст.ст. 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285, ст. 286 Господарського кодексу України не здійснювалось своєчасне та у повному обсязі перерахування орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості по орендній платі.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача по орендній платі складає 12 213,90 грн.

Беручи до уваги той факт, що розмір заборгованості підтверджений належними та допустимими доказами, відповідачем право на подання заперечень проти вимог позивача та участь у судовому розгляді даного спору не реалізоване, обов`язок відповідача сплачувати орендну плату встановлений аналізом умов укладених договорів оренди та положень діючого законодавства, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь Державного історико-культурного заповідника м. Дубно 12 213,90 грн. заборгованості по сплаті орендної плати.

Щодо юрисдикції даного спору, то слід зазначити те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 наведено такі правові висновки.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (див. пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою-підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, суд дійшов про належність спору до юрисдикції господарського суду.

Такий правовий висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 640/16902/18.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач довів наявність заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 12 213,90 грн. зі сторони відповідача, а відповідач вказаних обставин жодними доказами не спростувала, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача в розмірі 2 102,00 грн. - судового збору.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного історико-культурного заповідника м. Дубно - задовольнити.

2. Стягнути з Данилко Ірини Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного історико-культурного заповідника м. Дубно (35603, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Замкова, 7а, ) 12 213 (дванадцять тисяч двісті тринадцять) грн. 90 коп. - заборгованість з орендної плати та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 04 листопада 2020 року.

Суддя Романюк Ю.Г.