ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 911/414/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Стратієнко Л.В., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання Півень А.Л.,

представників учасників справи:

позивача - Найда М.М. - особисто;

відповідача 1 - Перцев Д.П. - адвокат;

відповідача 2 - Бужор А.Ю. - адвокат;

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області

(суддя Ярема В.А.)

від 16.07.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Дикунська С.Я., судді - Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.)

від 26.05.2020

у справі за позовом ОСОБА_1

до 1. Приватного акціонерного товариства "Київобленерго",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти"

про визнання недійсним правочину купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

1.1. У лютому 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (надалі - ПрАТ "Київобленерго", відповідач 1), в якій з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд визнати недійсним правочин купівлі-продажу простих іменних акцій, укладений між ПрАТ "Київобленерго" та ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти", яке діє як компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Універсальний", в кількості 65 234 923 простих іменних акцій ПрАТ "Київобленерго".

1.2. Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2019 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти" (надалі - ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти", відповідач 2).

1.3. В обґрунтування позову ОСОБА_1 стверджує, що він є акціонером ПрАТ "Київобленерго" з належними йому на праві власності простими іменними акціями у кількості 5 244 141 шт загальною номінальною вартістю 262 207,05 грн, що складає 0,5038% від загальної кількості акцій.

1.4. 30.05.2017 відбулись позачергові загальні збори акціонерів ПрАТ "Київобленерго", на яких розглянуто питання про зміну типу товариства та схвалення та/або вчинення правочинів, які відповідно до статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" тягнуть за собою обов`язковий викуп товариством акцій, з вимогою про що до відповідача 1 звернулось чотири акціонера, яким сукупно належало 65 234 923 штуки простих іменних акцій ПрАТ "Київобленерго" загальною номінальною вартістю 3 261 746,15 грн.

1.5. 11.07.2017 вказані акції викуплено ПрАТ "Київобленерго" на підставі укладених з акціонерами договорів про обов`язковий викуп акцій, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з електронного реєстру договорів у системі SAP за період з 01.06.2017 по 31.12.2017.

1.6. Надалі, рішеннями Наглядової ради ПрАТ "Київобленерго", оформленими протоколами від 19.07.2017 та 21.07.2017, обрано суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості простих іменних акцій товариства з метою їх відчуження та, відповідно, затверджено визначену згідно звіту про оцінку майна №21/07-01 від 21.07.2017 ринкову вартість акцій товариства у розмірі 22 832 223,05 грн (0, 35 грн за акцію).

1.7. 21.07.2017 до ПрАТ "Київобленерго" звернувся його учасник - ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти", яке діє як Компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Універсальний", з пропозицією придбати (у разі наявності) викуплені прості іменні акції ПрАТ "Київобленерго" за ринковою ціною.

1.8. Рішенням Наглядової ради ПрАТ "Київобленерго", оформленим протоколом від 24.07.2017, погоджено укладення з ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти" договору купівлі-продажу цінних паперів, зокрема, на таких умовах: 65 234 923 штуки вартістю 0,35 грн за одну акцію та загальною ціною 22 832 223,05 грн.

1.9. 24.07.2017 між ПрАТ "Київобленерго", як продавцем, та ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ1506/17 (спірний правочин/договір), відповідно до якого продавець зобов`язується передати цінні папери у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах цього договору цінні папери: акції прості іменні ПрАТ "Київобленерго" у кількості 65 234 923 штуки вартістю 0,35 грн за одну акцію та загальною договірною вартістю - 22 832 223,05 грн.

1.10. ОСОБА_1 не погодився з укладеним договором та вважає, що Наглядова рада ПрАТ "Київобленерго" всупереч вимог статей 8, 22, 51, 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства" затвердила умови продажу акцій; ринкова вартість акцій неправомірно занижена членами Наглядової ради; відповідач 1 навмисно приховував від акціонера інформацію щодо визначення ринкової вартості акцій для її штучного заниження та неправомірно не надав документи позивачу на його вимогу; члени Наглядової ради ПрАТ "Київобленерго" були зацікавленими особами у прийнятті рішення про затвердження умов правочину із заінтересованістю; ПрАТ "Київобленерго" здійснило викуп власних акцій товариства та здійснило їх продаж мажоритарному акціонеру чи третій особі із заподіянням матеріальної шкоди товариству та іншим міноритарним акціонерам. Також позивач стверджує, що мажоритарний акціонер ПрАТ "Київобленерго" - компанія Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В., через призначених за його ініціативою членів Наглядової ради ПрАТ "Київобленерго" неправомірно заволодів і скористався інсайдерською інформацією стосовно ціни акцій.

1.11. У відзивах на позовну заяву ПрАТ "Київобленерго" та ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти" проти задоволення позовних вимог заперечували зазначаючи, що у позивача відсутнє порушене чи оспорюване право, що є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову. Також відповідачі вказували, що доводи позивача ґрунтуються на припущеннях та помилковому тлумаченні норм права. Так, зокрема, визначення ринкової вартості акцій та погодження укладення договору купівлі - продажу акцій відбулося із дотриманням норм Закону України "Про акціонерні товариства", інших актів законодавства та Статуту ПрАТ "Київобленерго". Крім того, відповідачі вважають, що у позивача відсутнє право на звернення до господарського суду, оскільки оскаржуваний договір жодним чином не порушує його права та законні інтереси.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 16.07.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 у справі № 911/414/19, у задоволенні позову (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 06.05.2019) про визнання недійсним правочину купівлі-продажу простих іменних акцій, укладеного між ПрАТ "Київобленерго" та ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти" в кількості 65 234 923 простих іменних акцій ПрАТ "Київобленерго" відмовлено.

2.2. Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з таких обставин:

- позивач, який не є стороною спірного договору, не обґрунтував, яким чином укладенням спірного правочину порушено його корпоративні права, зокрема, на участь в управлінні товариством, отримання дивідендів, отримання інформації про господарську діяльність товариства та частини його майна у разі ліквідації товариства;

- рішення про затвердження суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості раніше викуплених акцій було прийнято відповідним органом - Наглядовою радою ПрАТ "Київобленерго";

- прийняті Наглядовою радою ПрАТ "Київобленерго" в межах наданих їй законом повноважень рішення є чинними і не оскаржені в судовому порядку;

- позивачем не обґрунтовано наявність у договорі купівлі - продажу цінних паперів критеріїв віднесення такого договору до категорії правочинів із заінтересованістю;

- позивачем не надано доказів завдання йому ПрАТ "Київобленерго" матеріальних збитків, в тому числі у зв`язку з прийняттям Наглядовою радою рішень щодо затвердження ринкової вартості акцій та укладення на відповідних умовах спірного правочину;

- ненадання інформації позивачу щодо укладення спірного правочину не впливає на його дійсність та не свідчить про порушення корпоративних прав акціонера його укладенням, тоді як порушене право акціонера на отримання інформації може бути захищене іншими способами захисту.

2.3. Судами відхилені доводи позивача щодо контролю одними і тими ж фізичними особами - членами Наглядової ради відповідача 1, ряду юридичних осіб, частина яких безпосередньо засновані одна одною, з огляду на те, що вони не відповідають законодавчим приписам та є суб`єктивними судженнями позивача, а надані ним витяги з ЄДР та веб-сайту Prozorro не є доказами у розумінні статей 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

2.4. Також судами попередніх інстанцій відхилені твердження позивача про неправомірне використання членами Наглядової ради ПрАТ "Київобленерго" та його мажоритарним акціонером - Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В. інсайдерської інформацією стосовно ціни акцій, оскільки позивачем не доведено необхідності оприлюднення визначеної суб`єктом оціночної діяльності ринкової вартості раніше викуплених акцій, і як наслідок віднесення відповідної інформації до інсайдерської.

2.5. Подані позивачем до апеляційного суду докази не були ним прийняті відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що вони не були подані до місцевого суду і суд першої інстанції не давав їм оцінки, більше того, вони не існували на момент розгляду справи місцевим судом та на момент ухвалення оскаржуваного у цій справі судового рішення.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

3.1. 01.07.2020 ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 у справі № 911/414/19, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

3.2. Підставами касаційного оскарження судових рішень є:

1) неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій:

- норм права щодо правомірності звітів про оцінку та правомірності рішень Наглядової ради на підставі такої оцінки, без урахування висновків щодо застосування цих норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 914/881/17, постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 902/790/16;

- а також норм, що передбачають як підставу для визнання недійсним правочину невідповідність рішення Наглядової ради в частині затвердження ринкової вартості акцій, без урахування висновків щодо застосування цих норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 923/415/17, від 20.02.2019 у справі № 910/8705/18 (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

2) неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм статей 8, 22, 25, 66, 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства", статей 203, 215, 216, 228, 638 Цивільного кодексу України, статті 180 Господарського кодексу України, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм у подібних правовідносинах (пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

3) порушення судами статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, яке полягає у встановленні обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу, а саме - звіту про визначення акцій ПрАТ "Київобленерго" від 21.07.2017, здійсненого незатвердженим оцінювачем ТОВ "Фінансова компанія Ти-тан" (пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

4) розгляд справи за відсутності позивача, всупереч клопотанню про перенесення розгляду у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання на 26.05.2020 через відсутність міжобласного сполучення у період дії карантину, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 200 (пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

5) необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань позивача:

- про витребування доказів у ПрАТ "Київобленерго" (пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

- про залучення ТОВ "ВС Енерджі інтернешнл Україна" як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, яке могло надати докази та пояснення для встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

3.3. Крім того, заявник стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес (оскільки оспорюваним правочином порушено інтереси понад 10 000 акціонерів ПрАТ "Київобленерго"), а справа № 911/414/19 містить виключну правову проблему.

3.4. У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Київобленерго" стверджує про відсутність порушених прав позивача, оскільки позивач не є стороною правочину, не є уповноваженим іншими акціонерами на представництво їх інтересів та не діє від імені товариства. За результатами розгляду касаційної скарги відповідач 1 просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій залишити без змін.

3.5. ТОВ "Венчурні інвестиційні проекти" у відзиві на касаційну скаргу також просить відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 , а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, з огляду на те, що оспорюваний правочин не є таким, щодо якого наявна заінтересованість, звіт про оцінку майна складений у відповідності до норм чинного законодавства, корпоративні права позивача порушено не було.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини 1 та 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

4.2. Щодо оскарження рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

4.3. Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.4. Отже, відповідно до положень цих норм, касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

4.5. Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

4.6. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

4.7. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16.

4.8. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

4.9. Верховний Суд, проаналізувавши судові рішення, висновки, в яких, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень встановив, що жоден з висновків не стосується недійсності договору купівлі-продажу простих іменних акцій з підстав відсутності у Наглядової ради повноважень щодо його затвердження та з підстав наявності заінтересованості у вчиненні такого правочину.

4.10. У справі № 914/881/17 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання предметної юрисдикції спору про визнання недійсним звіту про оцінку майна.

4.11. Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зробила висновок, що спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

4.12. За результатами розгляду касаційної скарги у справі № 914/881/17 Велика Палата Верховного Суду залишила без змін ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій про припинення провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

4.13. Тобто Велика Палата Верховного Суду не розглядала спір по суті і не робила висновків щодо правомірності звітів про оцінку та правомірності рішень Наглядової ради на підставі такої оцінки.

4.14. З підстав неподібності відхиляються також посилання скаржника на постанову від 18.07.2018 у справі № 902/790/16, в якій за позовом акціонера до товариства про визнання укладеним договору про обов`язковий викуп простих іменних акцій, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на встановлену експертизами ринкову вартість одного цінного паперу. Висновків щодо порядку визначення вартості акцій товариства надано не було.

4.15. Так, у справі № 902/790/16 суди з огляду на фактичні обставини справи оцінили надані сторонами докази, зокрема, звіт про незалежну оцінку пакета акцій відповідача та висновок експертів, що були подані у встановленому законом порядку, та прийняли рішення по суті спору.

4.16. У справі № 910/8705/18 за позовом акціонера до товариства про визнання протиправними дій відповідача та визнання недійсним рішення наглядової ради відповідача, що оформлене протоколом № 293 засідання наглядової ради ПАТ "ПУМБ" від 05.05.2018 року, Верховний Суд надав висновок щодо застосування статей 68,69 та статті 36 Закону України "Про акціонерна товариства" вказавши, що інформація про загальну вартість акцій, яка викладена в проекті договору про їх викуп, потрібна акціонеру саме на зборах для того, щоб приймати виважені рішення щодо результатів власного голосування з питань порядку денного.

4.17. Тобто, правовідносини у справі № 910/8705/18 та справі, що переглядається, також не є подібними.

4.18. Щодо посилань скаржника на неврахування правової позиції, викладеної у справі № 923/415/17, то суд касаційної інстанції зауважує, що предметом спору у вказаній справі було визнання недійсним рішення Наглядової ради та загальних зборів з підстав, передбачених частиною 1 статті 36, статтями 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки відповідач позбавив позивача права до проведення загальних зборів акціонерів ознайомитись з належно оформленим проектом договору про викуп товариством акцій, а затверджена рішенням вартість однієї простої іменної акції товариства не відповідає ринковій вартості акції та є заниженою.

4.19. Верховний Суд у справі № 923/415/17, скасовуючи частково та направляючи у відповідній частині справу на новий розгляд, вказав, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наведеним позивачем в якості підстав позову доводам про те, що складений на замовлення відповідача суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта-Консалтинг" звіт про оцінку майнових прав № 32/1/03 від 15.02.2017 не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки, є неякісним та здійсненим на підставі неповних вихідних даних, недостатніх для проведення оцінки. Суди не надали належну оцінку доказам невідповідності звіту вимогам чинного законодавства, зокрема рецензії № 24/04-1 від 24.04.2017 на звіт про оцінку майнових прав № 32/1/03, не перевірили доводи позивача про те, що ринкова вартість акцій, затверджена спірним рішенням наглядової ради, сформована у незаконний спосіб та, відповідно не встановили, чи порушує спірне рішення наглядової ради права та законні інтереси позивача, які охороняються статтею 68 Закону України "Про акціонерні товариства".

4.20. Докази невідповідності звіту у справі № 923/415/17 подані своєчасно та прийняті судом, в той час як у справі, що переглядається, докази невідповідності звіту судом прийнято не було у зв`язку з несвоєчасним поданням, а тому відсутні підстави стверджувати про подібність правовідносин у справі № 923/415/17 та справі, що переглядається.

4.21. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.22. Зважаючи на те, що наведена заявником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 у справі № 911/414/19.

4.23. Щодо оскарження рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

4.24. Заявник стверджує про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм статей 8, 22, 25, 66, 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства", статей 203, 215, 216, 228, 638 Цивільного кодексу України, статті 180 Господарського кодексу України, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм у подібних правовідносинах.

4.25. Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про надання згоди на вчинення правочину, щодо вчинення якого є заінтересованість (далі - правочин із заінтересованістю), приймається відповідним органом акціонерного товариства згідно з цією статтею, якщо ринкова вартість майна або послуг чи сума коштів, що є предметом правочину із заінтересованістю, перевищує 1 відсоток вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства. Статутом акціонерного товариства може бути встановлене нижче граничне значення, а також можуть встановлюватися додаткові випадки віднесення правочину до правочину із заінтересованістю.

4.26. Особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, може бути будь-яка з таких осіб: посадова особа органу акціонерного товариства або її афілійовані особи; акціонер, який одноосібно або спільно з афілійованими особами володіє принаймні 25 відсотками акцій товариства, та його афілійовані особи (крім випадків, коли акціонер прямо або опосередковано володіє 100 відсотками акцій такого акціонерного товариства); юридична особа, в якій будь-яка з осіб, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини, є посадовою особою; інші особи, визначені статутом акціонерного товариства (частина 2 статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

4.27. Згідно з частиною 3 статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, визначена у частині другій цієї статті, вважається заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, якщо вона: 1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; 2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від акціонерного товариства (посадових осіб акціонерного товариства) або від особи, яка є стороною правочину; 3) внаслідок такого правочину набуває майно; 4) бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва акціонерного товариства посадовими особами).

4.28. Тобто, правочин є правочином із заінтересованістю, якщо він перевищує 1 відсоток вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, коли є особа, передбачена частиною 2 статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" та коли є критерії заінтересованості такої особи передбачені частиною 3 вказаної статті.

4.29. З огляду на встановлені законом випадки віднесення особи, яка вчинила правочин, до заінтересованих осіб, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу простих іменних акцій не був укладений особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством такого правочину.

4.30. Доводи скаржника, що оспорюваний правочин є таким, що вчинений із заінтересованістю, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки доказами, що містяться у матеріалах справи, спростовується наявність критеріїв віднесення такого договору до категорії правочинів із заінтересованістю.

4.31. Щодо твердження заявника про наявність у нього права на оскарження оспорюваного договору з посиланням на статті 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства", Верховний Суд зазначає таке.

4.32. Частиною 2 статті 72 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції закону від 17.09.2008) було передбачено, що у разі недотримання особою, заінтересованою у вчиненні товариством правочину, вимог, передбачених статтею 71 цього Закону, та вчинення товариством правочину з юридичною особою, всі акції (частки, паї) якої належать цій особі та/або її афілійованим особам, товариство або будь-хто з його акціонерів має право вимагати визнання цього правочину судом недійсним і відшкодування збитків та/або моральної шкоди.

4.33. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про акціонерні товариства" щодо вдосконалення механізму діяльності акціонерних товариств" N 2994-VI від 03.02.2011 було внесено зміни до статті 72. Так зокрема, вказаною статтею було передбачено, що правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним. Відповідальність за шкоду, заподіяну товариству правочином, вчиненим з порушенням вимог статті 71 цього Закону, несе особа, заінтересована у вчиненні акціонерним товариством такого правочину.

4.34. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" N 289-VIII 07.04.2015 стаття 72 була викладена в редакції, яка чинна і на момент виникнення спірних правовідносин і на момент звернення з цим позовом.

4.35. Так, статтею 72 Закону України "Про акціонерні товариства" унормовано, що значний правочин, правочин, щодо якого є заінтересованість, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення. Подальше схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства з моменту вчинення цього правочину.

4.36. З огляду на те, що нормами чинного законодавства не передбачено права акціонера звертатися з таким позовом за захистом своїх порушених корпоративних прав, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

4.37. За таких обставин, касаційна скарга в частині підстав передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

4.38. Щодо оскарження рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

4.39. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

4.40. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

4.41. У касаційній скарзі скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, яке полягає у встановленні обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу, а саме - звіту про визначення акцій ПрАТ "Київобленерго" від 21.07.2017, здійсненого незатвердженим оцінювачем ТОВ "Фінансова компанія "Титан". Також скаржник стверджує, що ТОВ "Фінансова компанія "Титан" не є обраним Наглядовою радою суб`єктом оціночної діяльності, оскільки Наглядова рада укладала правочини саме із ТОВ "Ф. К. "Титан".

4.42. Верховний Суд не погоджується з такими доводами скаржника, оскільки ТОВ "Ф. К. "Титан" є скороченою назвою ТОВ "Фінансова компанія "Титан", а тому у Наглядової ради були відсутні підстави для неврахування визначеної у звіті оцінки акцій.

4.43. Посилання ОСОБА_1 на те, що судом апеляційної інстанції необґрунтовано відхилено клопотання про витребування у ПрАТ "Київобленерго" доказів, суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки їх позивач подав 04.06.2019, незважаючи на те, що ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2019 позивачу був встановлений строк для подання додаткових доказів по справі, заяв та клопотань до 22.03.2019, які відповідно до статті 182 Господарського процесуального кодексу України мають бути вирішені у підготовчому засіданні.

4.44. Твердження заявника про безпідставне відхилення його клопотання про необхідність залучення ТОВ "ВС Енерджі інтернешнл Україна" як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки товариство могло надати докази та пояснення для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, також судом касаційної інстанції відхиляються з огляду на те, що позивачем, відповідно до вимог статті 50 Господарського процесуального кодексу України, не обґрунтовано, як рішення у справі, що переглядається, може вплинути на права та обов`язки ТОВ "ВС Енерджі інтернешнл Україна".

4.45. Доводи скаржника, що справу було розглянуто за відсутності позивача, всупереч клопотанню про перенесення розгляду у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання на 26.05.2020 через відсутність міжобласного сполучення у період дії карантину, встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 200, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 та від 20.05.2020 №392 послаблено карантинні обмеження, зокрема з 22.05.2020 дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

4.46. У касаційній скарзі заявник стверджує, що 25.05.2020 зі своєї офіційної електронної пошти на адресу апеляційного господарського суду він надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, яке не підписане єдиним цифровим підписом, оскільки наявність такого підпису не вимагалась з огляду на повідомлення, що було розміщено на сайті Північного апеляційного господарського суду.

4.47. Верховний Суд не погоджується з такими доводами скаржника, виходячи з такого.

4.48. Приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

4.49. Для обміну офіційними електронними документами між місцевими та апеляційними судами, ДСА України, територіальними управліннями ДСА України, підприємствами, що належать до сфери управління Державної судової адміністрації України, застосовуються офіційні електронні адреси, визначені Положенням про порядок використання ресурсів мережі Інтернет в Державній судовій адміністрації України, територіальних управліннях Державної судової адміністрації України, підприємствах, що належать до сфери управління Державної судової адміністрації України, місцевих та апеляційних судах, затвердженим наказом ДСА України від 15.11.2016 N 230.

4.50. Пунктом 5 вказаного Положення передбачено, що оригінал офіційного листа, копію якого необхідно надіслати електронною поштою: підписується уповноваженою особою; реєструється із зазначенням вихідного номера та дати реєстрації; сканується в електронний файл. Електронний примірник офіційного листа підписується уповноваженою особою з використанням ключа електронного цифрового підпису, визначеного цим Порядком; надсилається на офіційну електронну адресу, визначену Положенням або зазначену в офіційному листі; зберігається в автоматизованій системі електронного документообігу.

4.51. З наданої позивачем роздруківки - повідомлення із сайту Північного апеляційного господарського суду вбачається, що учасникам справи було запропоновано звертатися до суду з заявами та клопотаннями шляхом подачі через засоби підсистеми "Електронний суд", на офіційну електронну адресу або направлення поштою, проте жодної інформації щодо можливості звернення учасників справ шляхом направлення документів через офіційну електронну адресу без підписання таких документів єдиним цифровим підписом зазначено не було.

4.52. Доводи скаржника щодо недослідження судами наданих у справі доказів також відхиляються, оскільки відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

5.1. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

5.2. Відповідно до частини 1 статті 309 зазначеного Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.3. Оскільки викладені у касаційній скарзі доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення не отримали підтвердження, Верховний Суд, пере-глянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій ухвалені із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

5.4. Водночас, як уже зазначалося, оскільки підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу також дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі у цій частині.

6. Розподіл судових витрат.

6.1. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 5 частини 1 статті 296, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 911/414/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в частині підстав, передбачених пунктами 3 та 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 у справі № 911/414/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Л. Стратієнко

І. Ткач