ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2786/20

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства БІОФАРМ (22300, Вінницька область, Літинський район, селище міського типу Літин, вулиця Радянська, будинок 37, код )

до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА КОЛОС (09051, Київська область, Сквирський район, село Пустоварівка, площа Ватутіна, будинок 18А, код 03754120)

про стягнення 140680,20 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство БІОФАРМ (позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА КОЛОС (відповідач) про стягнення 140680,20 грн., з яких: 118 878,76 грн. основного боргу, 12 274,02 грн. пені, 4776,81 грн. 3% річних та 4750,61 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки від 17.07.2019 № 39 зі своєчасного здійснення розрахунку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.09.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

20.11.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2019 року між Приватним підприємством БІОФАРМ (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА КОЛОС (Покупець) укладено договір поставки товару №39, відповідно до умов якого Продавець зобов`язався поставити і передати у власність Покупцю певний товар, а Покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

У п. 1.2 Договору поставки передбачено, що предметом постачання є ветеринарні препарати (надалі Товар), та послуги діагностики хвороб тварин. Ціна вказується в рахунку-фактурі, який є невід`ємною частиною договору. Передача Товару від Продавця Покупцю підтверджується видатковими накладними, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору поставки у зв`язку з тим, що неможливо наперед визначити кількість, асортимент Товару, Сторони домовились про те, що вказані обов`язкові умови цього Договору визначатимуться за узгодженням сторін безпосередньо перед замовленням Товару, що є в наявності у Продавця, та відображатимуться у видатковій накладній.

Положення п. 2.1 Договору поставки передбачають, що кількість та асортимент Товару передбачається в накладних на кожну окрему поставку.

У п. 4.1 Договору поставки передбачено, що ціна Товару вказується у рахунках-фактурах до Договору і вказується в накладних на Товар. Ціна формується у національній валюті України.

Згідно п. 5.1 Договору поставки розрахунок за кожну поставлену партію Товару здійснюється у безготівковому порядку в національній валюті України шляхом виплати суми, яка вказана у накладній на поставку Товару на рахунок Продавця.

Положення п. 5.3 Договору поставки передбачають порядок оплати: 100 % суми кожної поставки сплачується в термін 3-х банківських днів з дати поставки партії Товару.

Згідно п. 6.1 Договору поставки датою поставки вважається дата доставки позивачем Товару до пункту призначення, що підтверджується підписом Покупцю у видаткових накладних.

Відповідно до п. 7.1 Договору поставки цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків Сторін, оплати штрафних санкцій та гарантійних зобов`язань - до повного їх здійснення.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи видаткових накладних № 1069 та №1070 від 25.07.2019, №1192 від 15.08.2019, № 1243 від 28.08.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв товару на загальну суму 355 232,40 грн.

Для оплати товару за вказаними накладними позивач виставив відповідачу рахунки №1118 та №1123 від 25.07.2019, №1250 від 15.08.2019, № 1303 від 28.08.2019.

Втім, як стверджує позивач, відповідач умови договору не виконав, отриманий товар оплатив частково у розмірі 258 410 грн. 80 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1742, №1743 та №1753 від 25 липня 2019 року, №2868 від 23 жовтня 2019 року, №2993 від 01 листопада 2019 року, №3259 від 06 грудня 2019 року, №3439 від 20 грудня 2019 року.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість, яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Залишок заборгованості за поставлений 15 та 28 серпня 2019 Товар, за розрахунком позивача, складає 118 878 грн. 76 коп.

Перевіривши вказаний розрахунок, судом встановлено, що керуючись положеннями ст. 534 ЦК України, позивачем з отриманої 25 липня 2019 року від відповідача суми проведеного платежу 118 410 грн. 80 коп. погашено основна сума боргу 118 410 грн. 80 коп. за поставлений 25 липня 2019 року Товар.

З отриманої 23 жовтня 2019 року від відповідача сум проведених платежів 20 000 грн. 00 коп. погашено вимоги позивача у наступній черговості:

12 159 грн. 01 коп. - пеня за несвоєчасно виконане (невиконане) грошове зобов`язання, за період з 21 серпня по 22 жовтня 2019 року, передбачена п. 8.2 Договору поставки;

7 840 грн. 99 коп. - основна сума боргу.

Залишок заборгованості за поставлений 15 та 28 серпня 2019 року Товар складає 228 980 грн. 61 коп. (236 821 грн. 60 коп. - 7 840 грн. 99 коп.).

З отриманої 01 листопада 2019 року від відповідача суми проведеного платежу 20 000 грн. 00 коп. погашено вимоги позивача у наступній черговості:

1 775 грн. 39 коп. - пеня за несвоєчасно виконане (невиконане) грошове зобов`язання, за період з 23 по 31 жовтня 2019 року, передбачена п. 8.2 Договору поставки;

18 224 грн. 61 коп. - основна сума боргу.

Залишок заборгованості за поставлений 15 та 28 серпня 2019 року Товар складає 210 756 грн. 00 коп. (228 980 грн. 61 коп. - 18 224 грн. 61 коп.).

З отриманої 06 грудня 2019 року від відповідача суми проведеного платежу 50 000 грн. 00 коп. погашено вимоги позивача у наступній черговості:

6 264 грн. 94 коп. - пеня за несвоєчасно виконане (невиконане) грошове зобов`язання, за період з 01 листопада по 05 грудня 2019 року, передбачена п. 8.2 Договору поставки;

43 735 грн. 06 коп. - основна сума боргу.

Залишок заборгованості за поставлений 15 та 28 серпня 2019 року Товар складає 167 020 грн. 94 коп. (210 756 грн. 00 коп. - 43 735 грн. 06 коп.).

З отриманої 20 грудня 2019 року від відповідача суми проведеного платежу 50 000 грн. 00 коп. погашено вимоги позивача у наступній черговості:

1 857 грн. 82 коп. - пеня за несвоєчасно виконане (невиконане) грошове зобов`язання, за період 06 по 19 грудня 2019 року, передбачена п. 8.2 Договору поставки;

48 142 грн. 18 коп. - основна сума боргу.

Однак суд не погоджується з таким розрахунком з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 534 ЦК не може поширюватись на випадки, коли в межах одного зобов`язання у боржника є заборгованість за різні періоди, якщо платіж не погашає повністю один із видів заборгованості.

Крім того, в призначенні платежу платіжних доручень №1742, №1743 та №1753 від 25 липня 2019 року, №2868 від 23 жовтня 2019 року, №2993 від 01 листопада 2019 року, №3259 від 06 грудня 2019 року, №3439 від 20 грудня 2019 року чітко вказано згідно яких саме рахунків відбувається та чи інша проплата.

У разі порушення зобов`язання за договором постачання, покупець зобов`язується сплатити штрафні санкції: пеню, штраф. Продавець "має право вимагати" від покупця як оплату за отриманий товар, так і оплату штрафних санкцій. Але, "має право вимагати" не означає "має право зараховувати грошові кошти, які прийшли на оплату товару на залік (за рахунок) погашення нарахованих ним штрафних санкцій. Особливо це стосується, тих випадків, коли такий порядок не передбачений договором постачання.

Умовами Договору поставки товару №39 сторони не передбачили повноважень Продавця щодо зарахування коштів у сплату пені, інфляційний втрат, процентів та інших платежів.

Таким чином, у даному випадку суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 534 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи та врахувавши вищевказане, суд прийшов до висновку, що на момент звернення позивача з позовом до суду, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 96 821,60 грн., що також підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом звіряння взаємних розрахунків за період січень 2019-червень 2020 року.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання з оплати товару настав, відповідачем станом на час розгляду справи в суді, існування заборгованості належними та допустимими доказами не спростованою, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково у розмірі 96 821,60 грн.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 12 274,02 грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Пунктом 8.2 Договору поставки передбачено що Покупець за даним Договором несе наступну відповідальність: за порушення терміну розрахунків сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка має місце на час проведення розрахунків, за кожний день затримки від суми заборгованості.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що розрахунок пені здійснено на загальну суму заборгованості з урахуванням часткових проплат зарахованих на власний розсуд позивачем, на підставі ст. 534 ЦК України.

Здійснивши власний розрахунок пені від кожної накладної окремо з урахуванням часткових проплат, умов Договору та вимог чинного законодавства, суд встановив, що обґрунтований розмір пені належний до стягнення з відповідача є більшим, ніж заявлена до стягнення позивачем сума.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, суд не має права вийти за межі позовних вимог, а отже з відповідача підлягає до стягнення 12 274,02 грн. пені.

Також позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 4776,81 грн. та 4750,61 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, судом виявлено допущення позивачем аналогічної помилки, що і при нарахуванні пені, тому за розрахунком суду з відповідача підлягає до стягнення 2602,28 грн. 3% річних та 3130,98 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 96 821,60 грн. основного боргу, 12 274,02 грн. пені, 2602,28 грн. 3% річних та 3130,98 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Такі висновки суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постановах від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої сторонами домовленості.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (зі змінами та доповненнями) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Представництво інтересів відповідача у суді здійснювалося адвокатом Головчуком В.А. на підставі довіреності від 09.09.2020, копія якої міститься в матеріалах справи.

09.09.2020 року між Адвокатським бюро «Віталія Головчука» та Приватним підприємством «Біофарм» (Клієнт) укладено Договір про надання правової (правничої допомоги) допомоги №1ППБ, відповідно до умов якого Адвокатське бюро зобов`язується надати правову допомогу Клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Зміст узгодженого сторонами доручення, на виконання якого укладено Договір, полягає у наданні правової допомоги Клієнту щодо стягнення з ТОВ «Агрофірма «Колос» на користь Клієнта заборгованості за договором поставки товару.(п. 1.2. Договору)

Відповідно до п. 4.3. Договору, Клієнт після підписання договору сплачує Адвокатському бюро аванс у сумі 8000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 15578 від 09.09.2020 ПП «Біофарм» перерахувало Адвокатському бюро «Віталія Головчука» 8000,00 грн. авансу за надання правової допомоги за Договором про надання правової (правничої допомоги) допомоги №1ППБ

09 листопада 2020 року Адвокатським бюро «Віталія Головчука» та Приватним підприємством «Біофарм» підписано акт виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Від відповідача не надходило будь-яких заперечень щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката та клопотань стосовно зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Втім, враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати на професійну правову допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 6529,92 грн. судових витрат на професійну правову допомогу

Щодо вимоги про стягнення 44,00 грн. поштових витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України зазначені витрати відносяться до витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В якості доказу понесення вказаних витрат представником позивача надано до суду копії фіскального чеку та накладної на суму 44,00 грн. Отже позивачем вказані витрати є доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА КОЛОС (09051, Київська область, Сквирський район, село Пустоварівка, площа Ватутіна, будинок 18А, код 03754120) на користь Приватного підприємства БІОФАРМ (22300, Вінницька область, Літинський район, селище міського типу Літин, вулиця Радянська, будинок 37, код ) 96 821 (дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять одну) грн. 60 коп. основного боргу, 12 274 (дванадцять тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 02 коп. пені, 2602 (дві тисячі шістсот дві) грн. 28 коп. 3% річних, 3130 (три тисячі сто тридцять) грн. 98 коп. інфляційних втрат, 1722 (одну тисячу сімсот двадцять дві) грн. 43 коп. судового збору, 6529 (шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 92 коп. витрат на професійну правову допомогу та 44 (сорок чотири) грн. 00 коп. поштових витрат.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01.12.2020

Суддя Т.Д. Лилак