номер провадження справи 24/46/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 Справа № 908/620/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи № 908/620/20

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код 32121458)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Вільченко Олега Івановича ( АДРЕСА_1 , адреси об`єктів надання послуг: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 66254,56 грн.

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: Вільченко О.І., паспорт № 004264231 від 28.11.2019

СУТЬ СПОРУ:

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Вільченко Олега Івановича про стягнення основного боргу в сумі 58478,19 грн., інфляційних втрат у сумі 1292,88 грн., трьох процентів річних у сумі 6483,49 грн. за договором № 203872 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 22.05.2014.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2020 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 10.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/620/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/46/20. Судове засідання призначено на 01.04.2020.

Ухвалою суду від 31.03.2020 зупинено провадження у справі № 908/620/20 до 14.05.2020 та поновлено з 14.05.2020. Судове засідання призначено на 14.05.2020.

Ухвалою від 14.05.2020 відкладено судове засідання на 01.06.2020.

В судовому засіданні 01.06.2020 суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відкриття підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на 12.06.2020.

Ухвалою від 12.06.2020 відкладено підготовче засідання на 03.08.2020.

Ухвалою суду 22.07.2020 підготовче засідання переносено з 03.08.2020 на 06.08.2020.

Ухвалою від 06.08.2020 закрито підготовче провадження у справі № 908/620/20 та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 31.08.2020.

В судовому засіданні 31.08.2020 оголошено перерву до 14.09.2020.

10.09.2020 відповідачем подано суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 14.09.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивач позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203872 від 22.05.2014, ним у період з листопада 2014 року по листопада 2016 року відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 58478,19 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за вказаний період та рахунками на їх оплату. В порушення умов договору відповідач кошти за спожиту протягом спірного періоду теплову енергію не перерахував. В зв`язку з простроченням оплати за договором, Концерном "Міські теплові мережі" нараховано споживачу 1292,88 грн. інфляції та 6483,49 грн 3% річних. Просить суд, на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 322, 509, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 193, 232, 276 Господарського кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, позов задовольнити. Також позивач просить суд повернути з Державного бюджету 1740,00 грн надмірно сплачену суму судового збору.

Відповідач проти позову заперечує та стверджує, що Концерн «МТМ» виставляв рахунки на оплату без урахування почасової оренди. Відповідач підтримав клопотання про застосування строку позовної давності. Просить суд в позові відмовити.

В засіданні 14.09.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, суд

УСТАНОВИВ:

02.05.2014 між Концерном "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Орджонікідзевського району (Теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Вільченко Олегом Івановичем (Споживач) укладений договір № 203872 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого (п. 1.1.) Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

У відповідності з п. 2.1 Договору, теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду; підігрів води - за наявної можливості; кондиціювання - по замовленню Споживача; інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.

Підпунктом 3.2.6. п. 3.2. Договору визначено, що Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору, облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Згідно п. 6.1. Договору, розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі або іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку на підставі показань вузлів обліку теплової енергії, а у випадку їх відсутності - відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2. Договору).

Відповідно до пунктів 6.3. - 6.4. договору, підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт прийма передачи. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахуню рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право ро передоплату.

При наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді (п. 6.5).

Згідно п. 6.7 договору, споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Умовами п. 6.7.1. Договору передбачено, що отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі 5 днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача; при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів).

Пунктом 6.7.2. Договору передбачено, що у разі неотримання Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Згідно п. 10.1 Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 22.05.2015. Умови договору застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання - з 01.05.2014.

Пунктом 10.4 Договору закріплено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не відбулась ні одна із обставин, передбачених у п. 10.2. договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Додатком № 1 до Договору визначено, що договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді укладено для наступних об`єктів: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.

Теплове навантаження на вказане приміщення відповідно до Додатку 1 до Договору складається з приєднаного теплового навантаження 0,013795 Гкал/год.

На виконання умов Договору Теплопостачальна організація відпустила теплову енергію в період листопада 2014 по листопад 2016 року на загальну суму 58478,19 грн

Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії.

Відповідач не з`явився до позивача для отримання зазначених документів в порядку, визначеному Договором. А тому, позивач направив розрахункові документи за спірний період в необхідній кількості примірників на адресу відповідача поштовою кореспонденцією, хоча такий обов`язок не покладається на позивача умовами Договору (докази направлення рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії на адресу відповідача містяться в матеріалах справи).

Споживач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу Теплопостачальної організації не надав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими Заявником до оплати за відповідні періоди. Отже, оформлені таким чином акти вважаються погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Відповідач оплату наданих послуг в установлені договором строки не здійснив.

Позивачем направлено відповідачу претензії від 08.08.2016 та від 11.07.2017 про сплату боргу, однак заборгованість у добровільному порядку погашена не була.

Позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Вільченко Олега Івановича основного боргу в сумі 58478,19 грн., інфляційних втрат у сумі 1292,88 грн. та 3% річних у сумі 6483,49 грн. за договором № 203872 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 22.05.2014, є предметом судового розгляду у даній справі.

За приписами ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 509 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, зобов`язання виникають, зокрема, з договорів.

Таким чином, укладений між сторонами договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 22.05.2014 № 203872, є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань.

Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, відповідно до умов Договору та в силу положень ст. 629 ЦК України (договір є обов`язковим для виконання сторонами) є погодженими. А отже, зазначені вище акти є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідач у строк передбачений Договором взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав, оплату за спожиту теплову енергію за спірний період не здійснив, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 58478,19 грн.

З наданого позивачем розрахунку відпущеної теплової енергії за листопад 2014 року - листопад 2016 року вбачається, що розрахунок опалення проводився за показаннями приладу обліку теплової енергії на опалення пропорційно тепловим навантаженням, з урахуванням частки використаної теплової енергії на об`єкт ФОП Вільченко О.І. за договором №203872/1.

Факт наявності заборгованості у розмірі 58478,19 грн. підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи те, що відповідач оплату спожитої теплової енергії не здійснив, будь-яких претензій щодо виконання позивачем договору та щодо виставлених позивачем актів приймання-передачі і рахунків за спірний період не пред`явив, факт порушення відповідачем строків оплати матеріалами справи доведений, суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 58478,19 грн. обґрунтованою.

Разом з тим, відповідачем подано до суду заява про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобов`язання, яке полягало у оплаті позивачу вартості спожитої теплової енергії сплинув 21 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Проте до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача боргу за період листопад 2014 року - листопад 2016 року позивач звернулося лише у березні 2020 року.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність господарський суд з`ясуває та зазначає в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а відповідачем у справі заявлено про сплив позовної давності, тому суд застосує до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та відмовляє в позові в частині стягнення основного боргу в сумі 58478,19 грн у зв`язку зі спливом позовної давності. Позивач не надав доказів на підставі яких суд міг би зробити висновки про пропущення позовної давності з поважних причин.

Зі спливом позовної давності за вимогою про сплату основного боргу спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Відтак, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 1292,88 грн інфляції та 6483,49 грн 3% річних.

З урахуванням викладеного суд відмовляє в позові у повному обсязі.

В позовній заяві Концерн "Міські теплові мережі" просить суд повернути з державного бюджету України на користь позивача зайве сплачену суму судового збору.

Судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судового збору в загальному розмірі 3842,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №22919 від 09.08.2019 на суму 1921,00 грн та платіжне дорученням №22918 від 09.08.2019 на суму 1921,00 грн., оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір за подання до господарського суду позову майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Отже, у даному випадку розмір судового збору становить 2102,00 грн.

З наведеного слідує, що судовий збір внесено позивачем в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вказаного Закону, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

За таких обставин суд відзначає, що судовий збір в сумі 1740,00 грн., підлягає поверненню Концерну «Міські теплові мережі» з державного бюджету України у зв`язку з внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повернути Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137, поточний рахунок № НОМЕР_2 Банку: ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478, ) з Державного бюджету України, судового збору в розмірі 1740,00 грн., сплаченого платіжними дорученнями №22919 від 09.08.2019 на суму 1921,00 грн та платіжне дорученням №22918 від 09.08.2019 на суму 1921,00 грн, у зв`язку з внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.12.2020.

Суддя Т.А. Азізбекян