ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Справа№ 910/5180/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 30.11.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Вишгородської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.08.2020 (повний текст складено - 02.09.2020)

у справі №910/5180/20 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Вишгородської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт-Фасад"

про визнання додаткової угоди укладеною

В С Т А Н О В И В:

Вишгородська міська рада (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт-Фасад" (надалі - відповідач, ТОВ "Еліт-Фасад") про визнання укладеною додаткову угоду №1 до договору №36 від 19.06.2014 про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода (надалі - Договір).

В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач посилається на те, що при укладенні Договору допущено помилку в частині розрахунку розміру пайової участі, внаслідок чого відповідачу безпідставно зменшено розмір пайової участі за зазначеним Договором на суму 220 862, 42 грн, що призвело до порушення п. 5 ст. 30 та п. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI, ст.ст. 7, 71 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI (зі змінами), п.п. 2.4, 2.5, 2.6 Порядку залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгорода, затвердженого рішенням Вишгородської міської ради від 29.10.2013 №26/12.

Відповідач проти позову заперечував, з огляду на відсутність підстав для укладення додаткової угоди №1 до Договору, зазначаючи про те, що під час укладення названого Договору та визначення розміру пайового внеску не було допущено жодних порушень норм чинного законодавства.

Відповідач вказував на те, що Договір припинив свою дію внаслідок повного його виконання. Також відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/5180/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем сплачено на рахунок Вишгородської міської ради пайовий внесок, за Договором, у повному обсязі, відповідно Договір є припиненим внаслідок його виконання сторонами.

Також місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем за власні кошти були виконані роботи з влаштування систем водопроводу та каналізації на загальну суму 1 624 573, 00 грн. При цьому, Вишгородська міська рада, керуючись Порядком та рішенням №35/2 від 12.06.2014 "Про безоплатне прийняття та передачу на баланс ВМКП "Водоканал" об`єктів інженерної інфраструктури", прийняла безоплатно від ТОВ "Еліт-Фасад" у комунальну власність територіальної громади м. Вишгорода об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури - водопровідну мережу від вул. Набережна, вул. Глібова, вул. Піщана до вул. Шкільна у м. Вишгороді, а також каналізаційну мережу від вул. Глібова до вул. Київська у м. Вишгороді.

Водночас, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даній справі наслідки спливу позовної давності не можуть бути застосовані, оскільки судом було встановлено відсутність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/5180/20 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі, ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не з`ясовано тієї обставини, що сторони Договору завідомо незаконно включили до його умов неправдиву, істотно меншу, загальну площу приміщень загального користування в побудованому будинку, що призвело до неправильного та помилкового розрахунку розміру пайової участі й потягло до неврахування суми в розмірі 220 862, 42 грн, а тому висновок суду про припинення Договору у зв`язку з його виконанням є помилковим, оскільки визначений в Договорі розмір пайової участі не відповідає вимогам закону.

На думку скаржника, судом першої інстанції невірно застосовані норми права, а саме ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Також скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.02.2020 у справі № 902/364/19.

Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 апеляційну скаргу Вишгородської міської ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Пашкіної С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення задоволено, поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/5180/20 за апеляційною скаргою Вишгородської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.11.2020.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві з посиланням на те, що підрахунок площ житлових будинків регламентується ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення" зазначив, що розмір пайової участі (внеску) визначено в Договорі правильно та, становить 1 626 573, 63 грн.

Іншого порядку підрахунку житлових та нежитлових приміщень не передбачено будівельними нормами, а тому судом першої інстанції вірно було встановлено, що відповідачем виконані зобов`язання за Договором в повному обсязі та належним чином.

Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що зміст позовних вимог щодо укладення додаткової угоди не базується на чинному законодавстві, що регулює спірні відносини, оскільки положення ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", що діяла в період виникнення спірних правовідносин виключена названим Законом України з 01.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 виправлено допущену описку в пункті четвертому резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 у справі №910/5180/20.

Пункт четвертий резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 у справі №910/5180/20 викладено в наступній редакції:

"4. Розгляд апеляційної скарги Вишгородської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/5180/20 призначити на 30.11.2020 о 13 год. 45 хв. Судове засідання відбудеться в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1 літера А. Зал судових засідань №5.

Довести до відома учасників справи, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.".

23.11.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи №910/5180/20 за відсутності повноважного представника, зазначаючи при цьому, що апеляційну скаргу останній підтримує, просить її задовольнити.

У зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.202 прийнято справу №910/5180/20 за апеляційною скаргою Вишгородської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.

У судове засідання 30.11.2020 з`явився представник відповідача. Позивач представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи подане Вишгородською міською радою клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника, а також належне повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

У судовому засіданні 30.11.2020 представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 30.11.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради №143 від 19.06.2014 "Про затвердження умов договору про пайову участь (внесок) замовника (фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода з ТОВ "Еліт-Фасад" затверджено умови такого договору щодо об`єкта містобудування - житловий багатоквартирний будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями та паркінгом в м. Вишгород по вул. Глібова, 43, згідно додатку, та встановлено пайовий внесок у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода.

19.06.2014 між Вишгородською міською радою та ТОВ "Еліт-Фасад" (замовник) укладений договір про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода №36 від 19.06.2014 (Договір), предметом якого є пайовий внесок замовника на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста Вишгорода при здійсненні будівництва об`єкта містобудування на умовах, визначених Договором.

За змістом п. 2.1 Договору замовник перераховує кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода у розмірі 1 626 573, 63 грн єдиним платежем на рахунок Вишгородської міської ради відповідно до розрахунку (згідно додатку №1) у строк до 01.07.2014.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного його виконання.

Також 19.06.2014 Вишгородською міською радою та ТОВ "Еліт-Фасад" підписано додаток №1 до Договору "Розрахунок величини пайової участі (внеску) замовників (юридичних, фізичних осіб) у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода по об`єкту будівництва, вартість якого визначена на підставі та нормативів для одиниці створеної потужності", відповідно до п. 3 якого було визначено, що витрати на виділення або придбання земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд, інженерних мереж, влаштування внутрішніх і майданчикових інженерних мереж, споруд і транспортних комунікацій згідно з наданою замовником документацією становить 1 624 573, 00 грн з ПДВ. Вартість системи водопроводу та каналізації складає 1 624 573, 00 грн з ПДВ. ПУ = 1 626 573, 63 грн - 1 624 573, 00 грн (ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності") = 2 000, 63 грн.

Рішенням Вишгородської міської ради Київської області 35 сесії VI скликання "Про безоплатне прийняття та передачу на баланс ВМКП "Водоканал" об`єктів інженерної інфраструктури" №35/2 від 12.06.2014 вирішено, зокрема, прийняти безоплатно від ТОВ "Еліт-Фасад" у комунальну власність територіальної громади м. Вишгорода для подальшої передачі на баланс та в обслуговування Вишгородському міському комунальному підприємству "Водоканал" об`єкти інженерної інфраструктури (зовнішні мережі водопостачання та водовідведення):

- водопровідна мережа від вул. Набережна, вул. Глібова, вул. Піщана до вул. Шкільна у м. Вишгороді;

- каналізаційна мережа від вул. Глібова до вул. Київська у м. Вишгороді.

Вартість системи водопроводу та каналізації складає 1 624 573, 00 грн з ПДВ.

Також п. 2 вказаного рішення передано безоплатно на баланс та в обслуговування Вишгородському міському комунальному підприємству "Водоканал" об`єкти інженерної інфраструктури (зовнішні мережі водопроводу та каналізації), зазначені у п. 1.

У подальшому Державна фінансова інспекція в Київській області в Акті від 05.07.2016 №08-21/18 ревізії окремих питань бюджету та окремих питань фінансово-господарської діяльності Вишгородської міської ради за період з 01.01.2013 по 01.04.2016, зокрема, зазначила, що Вишгородською міською радою при укладенні Договору з ТОВ "Еліт-Фасад" та при проведенні розрахунку величини пайової участі (внеску) замовника, не було враховано загальну площу приміщень загального користування в побудованому будинку, у зв`язку з чим позивачем недоотримано 220 862, 42 грн, як пайової участі відповідача.

З метою усунення зазначених порушень та приведення Договору у відповідність до чинного законодавства 28.08.2019 виконавчий комітет Вишгородської міської ради прийняв рішення №282, яким затвердив додаткову угоду №1 до Договору.

Пропозицію щодо укладення додаткової угоди №1 до Договору разом із копією рішення і примірником додаткової угоди позивач надіслав відповідачу листом №2-29/1774 від 04.12.2019, що підтверджується фіскальним чеком поштового відділення від 10.12.2019, проте звернення позивача щодо укладення додаткової угоди до Договору відповідачем залишено без відповіді.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до господарського суду з вимогою до відповідача про визнання укладеною додаткову угоду №1 до Договору.

Місцевий господарський суд враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підпунктом 5 пункту "а" частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Поряд з цим, правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямовано на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до частин 1, 3 статті 6 названого Закону управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено можливість будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, та в разі здійснення такого будівництва розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму кошторисної вартості такого об`єкта будівництва, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, яка діяла на момент укладання Договору) визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 8 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є:

1) розмір пайової участі;

2) строк (графік) сплати пайової участі;

3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

На підставі ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" рішенням Вишгородської міської ради №26/12 від 29.10.2013 було затверджено Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгород" (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 5.1 Порядку для розгляду питання щодо зменшення пайової участі (внеску) або відшкодування різниці між здійсненими витратами на будівництво інженерних мереж та/або об`єктів інженерної інфраструктури м. Вишгород та розміром пайової участі (внеску) замовника у розвитку інфраструктури м. Вишгорода відповідно до розділу 2 цього Порядку замовник подає до Вишгородської міської ради заяву про передачу в комунальну власність територіальної громади м. Вишгорода інженерно-транспортної інфраструктури, побудованої за рахунок власних коштів.

У п. 5.2 Порядку зазначено, що Вишгородська міська рада за результатами розгляду заяви про передачу в комунальну власність територіальної громади м. Вишгород інженерно-транспортної інфраструктури, побудованої за рахунок власних коштів замовника розглядає рішення "Про надання згоди на прийняття в комунальну власність територіальної громади м. Вишгорода інженерно-транспортної інфраструктури" або дає письмову мотивовану відмову.

Згідно з п. 2.1 Порядку величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода визначається у договорі, укладеному з Вишгородською міською радою, відповідно до встановленого розміру пайової участі (внеску) замовника, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування: витрат з придбання та виділення земельної ділянки; звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж; влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Еліт-Фасад" за власні кошти були виконані роботи з влаштування систем водопроводу та каналізації на загальну суму 1 624 573, 00 грн.

При цьому, Вишгородська міська рада, керуючись Порядком та рішенням №35/2 від 12.06.2014 "Про безоплатне прийняття та передачу на баланс ВМКП "Водоканал" об`єктів інженерної інфраструктури", прийняла безоплатно від ТОВ "Еліт-Фасад" у комунальну власність територіальної громади м. Вишгорода об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури - водопровідну мережу від вул. Набережна, вул. Глібова, вул. Піщана до вул. Шкільна у м. Вишгороді, а також каналізаційну мережу від вул. Глібова до вул. Київська у м. Вишгороді.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що Виконавчий комітет зобов`язується підготувати проект рішення для розгляду на засіданні сесії Вишгородської міської ради про прийняття у комунальну власність інженерних мереж та/або об`єктів інженерної інфраструктури, збудованих замовником відповідно до проектної документації поза межами земельної ділянки, відведеної замовнику під забудову, та відшкодувати замовнику вартість їх будівництва за рахунок зменшення величини пайової участі.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Аналізуючи наведені правові норми, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що внесення змін можливе до договору, який є чинним, та має наслідком виникнення у його сторін взаємних прав та обов`язків.

В той же час, відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що забудовник у повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Вишгорода за Договором, що не заперечується із самим позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Договір припинив свою дію шляхом його повного виконання. Тобто, правові підстави для внесення судом змін до Договору №36 від 19.06.2014 про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода, який є припиненим внаслідок його виконання сторонами, шляхом визнання укладеною додаткової угоди №1 до нього, відсутні.

Заява відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності судом першої інстанції обґрунтовано не розглядалась, з огляду на те, що судом було встановлено відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що підстави для покладення на позивача витрат відповідача на оплату послуг адвоката у суду відсутні, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг відповідачу по даній справі, а також, що грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн, які просив відповідач стягнути з позивача на свою користь, були спрямовані саме на оплату наданих правничих послуг в межах даної справи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/5180/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Вишгородської міської ради - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Вишгородської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/5180/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/5180/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Вишгородською міською радою.

4. Матеріали справи №910/5180/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 04.12.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова