ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/124/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Приватного підприємства "Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство "Чорний ліс"

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Івано-Франківська обласна державна адміністрація

за участю: Прокуратури Івано-Франківської області

про визнання права на виготовлення технічної документації із землеустрою,

за участю:

представника відповідача Романишин К. В.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Луцишин І. В.,

прокурора Хамця Л. М.

Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

Суть спору.

ПП "СЛНДПЗГ "Чорний ліс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання права на виготовлення технічної документації із землеустрою. В ході розгляду справи до участі у справі залучено Прокуратуру Івано-Франківської області та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківську обласну державну адміністрацію.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою суду від 20.02.2020 позовну заяву залишено без руху; зобов`язано позивача у десятиденний строк, з дня отримання даної ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати суду: докази сплати судового збору в сумі 2102 грн 00 коп.; інформацію про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; належним чином засвідчені читабельні копії документів, долучених до позовної заяви (з вказівкою на дату засвідчення); докази відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів (опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек).

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 03.03.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 31.03.2020.

Ухвалою суду від 23.03.2020 судове засідання у справі призначене на 31.03.2020 відкладено, у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України.

Ухвалою суду від 25.05.2020 підготовче засідання призначено на 23.06.2020.

Ухвалою суду від 23.06.2020 постановлено: заяву (повідомлення) Прокуратури Івано-Франківської області № 05/2-205вих-20 від 12.06.2020 (вх. № 8533/20 від 17.06.2020) про вступ у справу задоволити, залучити Прокуратуру Івано-Франківської області до участі у справі 909/124/20; підготовче судове засідання відкласти на 21.07.2020.

Ухвалою суду від 21.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Прокуратури Івано-Франківської області про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.07.2020 заяву щодо питання залучення Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в порядку ст. 169 ГПК України - задоволено; залучено до участі у справі Івано-Франківську обласну державну адміністрацію, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; підготовче засідання відкладено на 08.09.2020.

08.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 29.09.2020.

В судових засіданнях 29.09.2020, 27.10.2020 оголошувались перерви до 27.10.2020 та 18.11.2020, відповідно.

Сторони належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи.

18.11.2020 до суду від позивача надійшла заява № 18/10/20 від 18.11.2020 (вх. № 15902/20), в якій повідомлено суд про неможливість прибуття представника в судове засідання. Разом з тим, будь-яких клопотань про те, що позивач заперечує проти розгляду справи без його участі чи відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Вирішення процесуальних питань у даній справі здійснювалось судом з урахуванням п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Позиції сторін.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не визнаючи право позивача на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі позбавляє позивача права на виготовлення документації і реєстрації у законному порядку раніше набутого на законних підставах права на постійне користування земельною ділянкою та отримання і реєстрації правовстановлюючих документів, що посвідчують це право.

Позиція позивача щодо даного спору викладена у позовній заяві, відповіді на відзив Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області б/н від 06.07.2020 (вх. № 8396/20 від 07.07.2020), відповіді на пояснення № 07/09/20 від 07.09.2020 (вх. № 11551/20 від 07.09.2020).

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області не є належним відповідачем у спірних правовідносинах. При цьому вказує, що земельні ділянки, які передані позивачу на підставі рішення Івано-Франківської обласної ради відносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення, тому прийняття рішень щодо земельних ділянок, які передані у постійне користування позивачу відноситься до повноважень ОДА. В свою чергу ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області наділене повноваженнями тільки щодо надання пропозицій стосовно розпорядження землями.

Позиція відповідача викладена у відзиві вх. № 4643/20 від 23.03.2020.

Правова позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору зводиться до того, що в Івано-Франківській ОДА відсутня інформація про наявність у позивача документів, що посвідчують право постійного користування землями, що надані на підставі рішення Івано-Франківської обласної ради. Зауважує, що позивач має право замовити розроблення технічної документації із землеустрою без отримання дозволу, у разі наявності у нього документів, що посвідчують право постійного користування ними. Крім того, зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не відновить його прав.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору викладена у поясненнях щодо предмета позову б/н від 10.08.2020 (вх. № 10564/20 від 17.08.2020).

Позиція прокуратури мотивована тим, що ні під час дії Земельного кодексу України (1990 року), ні до тепер у встановленому законом порядку позивач не набув права постійного користування спірною земельною ділянкою, а рішення у справі № 12/263 від 12.11.2003 жодним чином не легалізувало право постійного користування землями з боку позивача, а лише зобов`язало Івано-Франківський філіал інституту землеустрою виконати вимоги договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земель лісового фонду. Також зазначає, що оскільки ПП СЛПНДПЗГ "Чорний ліс" є суб`єктом господарювання приватної форми власності вимоги Лісового кодексу України, а саме п. 5 Прикінцевих положень до нього не застосовуються

Позиція Івано-Франківської обласної прокуратури викладена у поясненнях № 15-44вих-20 від 29.09.2020 (вх. № 12993/20 від 29.09.2020)

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Івано-Франківською обласною радою 14.03.2000 прийнято рішення № 278-12/2000 "Про вилучення і надання земель лісового фонду" про затвердження проекту відведення земельних ділянок лісового Фонду для ведення лісового господарства ПП СЛПНДПЗГ "Чорний ліс"; вилучення із землекористування Івано-Франківського військового лісгоспу Міністерства Оборони України землі лісового фонду загальною площею 8531 га; надання ПП СЛПНДПЗГ "Чорний ліс" в постійне користування землі лісового фонду площею 8531 га, в тому числі: Богородчанського - 2008 га, Калуського - 3674 га, Тисменицького - 2849 га районів; зобов`язання ПП СЛПНДПЗГ "Чорний ліс" у місячний термін замовити виготовлення документів, що посвідчують право користування землею відповідно до чинного законодавства; доручення Богородчанській, Калуській, Тисменицькій районним Радам видати Державні акти на право постійного користування землею; дотримання користувачем земель лісового фонду вимог чинного законодавства та рішення Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 26.04.1995 № 278-12/2000 "Про утворення загальнозоологічного заказника "Чорний ліс".

На підставі вищенаведеного рішення Івано-Франківської обласної ради: проведено передачу земель лісового фонду загальною площею 8527 га ПП "Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природо-заповідне господарство Чорний ліс", про що свідчить зведений акт прийому передачі земель лісового фонду від 25.05.2000; Держуправлінням екологічної безпеки в Івано-Франківській області видано охоронне зобов`язання № 492 від 30.05.2000; Державним управлінням екології та природних ресурсів в Івано-Франківській області видано охоронне зобов`язання № 554 від 10.10.2003. Згідно зазначених вище охоронних зобов`язань, землекористувач - ПП СЛПНДПЗГ "Чорний ліс" бере під охорону загальнозоологічний заказник "Чорний ліс" площею 8527,0 га; Держуправлінням екології та природних ресурсів в Івано-Франківській області затверджено та погоджено з ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" Положення про загальнозоологічний заказник місцевого значення "Чорний ліс" від 01.10.2002. У відповідності до п. 1.3 Положення Про загальнозоологічний заказник місцевого значення "Чорний ліс", затвердженого Держуправлінням екології та природних ресурсів в Івано-Франківській області, загальна площа заказника становить 15,1 тис. га. Рішенням обласної Ради від 14.03.2000 № 278-12/2000 "Про вилучення і надання земель лісового фонду", 8531,0 га надано у постійне користування ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" для ведення лісового господарства в тому числі: Богородчанського - 2008 га, Калуського - 3674 га, Тисменицького - 2849 га районів. Землі заказника належать до земель природоохоронного призначення. Згідно з приписами пунктів 3.1, 3.2, 3.3, 4.2, 4.7 Положення, управління заказником здійснює адміністрація ПП "СЛМНДПЗГ "Чорний ліс", структура, штати, кошторис витрат, плани матеріально-технічного забезпечення затверджуються ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" згідно з чинним законодавством, керівництво ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" несе відповідальність за додержанням встановленого режиму території заказника, який утримується та охороняється за рахунок ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс", охорона заказника покладається на службу лісової охорони ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс"; в державній статистичній звітності форми 6-зем за ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" обліковується земельна ділянка площею 8531га. У Державному кадастрі територій та об`єктів природно-заповідного фонду України ПП СЛНДПЗГ "Чорний ліс" значиться як постійний землекористувач.

26.11.1999 між Івано-Франківським філіалом інституту землеустрою УААН та ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" укладено договір № 147-99 на виготовлення проекту відведення (передачі) земельних площ лісів з видачею державного акту на право користування землею.

З огляду на невиконання Івано-Франківським філіалом інституту землеустрою вищевказаного договору, 17.09.2003, ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до останнього про виконання умов зазначеного вище договору.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2003 у справі № 12/263 позов ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" задоволено та зобов`язано Івано-Франківський філіал інституту землеустрою виконати договір № 147-99 від 26.11.1999 і видати ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" проект відведення земель лісового фонду та державні акти на право постійного користування землею.

На виконання вищевказаного рішення видано наказ № 17746 від 24.11.2003, яким зобов`язано Івано-Франківський філіал інституту землеустрою виконати договір №147-99 від 26.11.1999 і видати ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" проект відведення земель лісового фонду та державні акти на право постійного користування землею.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС ГУЮ в Івано-Франківській області від 09.07.2009 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення згідно наказу № 17746 від 24.11.2003 (ВП № 13739398), яке виконано частково в частині видачі проекту відведення земельних ділянок та передачі лісів в постійне користування ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" за рахунок земель лісового фонду Івано-Франківського ЛПК МО України на території Богородчанського, Калуського, Тисменицького районів.

29.07.2009 на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 17746 від 24.11.2003, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 13739398 від 09.07.2009, ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" передало ДП "Івано-Франківський інститут землеустрою" по накладній № 57 а від 06.07.2000 проект відведення земельних ділянок та передачі лісів в постійне користування ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" за рахунок земель лісового фонду Івано-Франківського ЛПК МО України на території Богородчанського, Калуського, Тисменицького районів Івано-Франківської області. Даний факт підтверджується актом приймання-передачі матеріалів щодо виконавчого провадження з виконання наказу № 17746 виданого 24.11.2003.

Згідно акту державного виконавця від 12.01.2010, в частині видачі державних актів на право постійного користування рішення суду не виконано, акти серії 11-ІФ № 000121, № 000121, № 000123, № 000124 боржником ДП Івано-Франківським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою" отримано, заповнено графічну частину, однак не виготовлено в повному обсязі і не передано стягувачу, оскільки з часу винесення рішення суду змінилося законодавство в частині процедури виготовлення, заповнення, реєстрації, видачі та форма бланк Державного акту.

28.12.2010 Івано-Франківською ОДА надано дозвіл на проведення інвентаризації земель лісового фонду ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс".

Матеріали справи містять рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.11.2018 у справі № 909/548/18, яким в позові Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України та Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного підприємства "Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство "Чорний ліс" про зобов`язання ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" припинити дії, пов`язані із спеціальним використанням природних ресурсів в межах території об`єкта природно-заповідного фонду - загальнозоологічного заказника місцевого значення "Чорний ліс" на площі 8527 га та зобов`язання ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" передати Івано-Франківській обласній державній адміністрації природні ресурси в межах території об`єкта природно-заповідного фонду - загальнозоологічного заказника місцевого значення "Чорний ліс відмовлено.

З метою належного оформлення права постійного користування землями лісового фонду позивач звертався як до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, так і до Івано-Франківської ОДА.

Однак, дозволу на оформлення документів позивач не отримав, про що свідчать, в тому числі, і розпорядження Івано-Франківської ОДА № 639 від 04.12.2019, № 19 від 20.01.2020 (інформація наявна на офіційному вебсайті Івано-Франківської ОДА).

Як наслідок, з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі ж положення закріплені у ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Згідно ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень приймають нормативні та інші акти у формі рішень.

Так, рішенням Івано-Франківської обласної ради від14.03.2000 № 278-12/2000 "Про вилучення і надання земель лісового фонду" затверджено проект відведення земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства ПП СЛПНДПЗГ "Чорний ліс" та надано 8531 га земель лісового фонду в постійне користування.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2003 у справі № 12/263 позов ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" задоволено та зобов`язано Івано-Франківський філіал інституту землеустрою виконати договір № 147-99 від 26.11.1999 і видати ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" проект відведення земель лісового фонду та державні акти на право постійного користування землею.

Вказане рішення суду не виконано в частині видачі державних актів.

Наведене свідчить про те, що позивачем не оформлено належним чином свого права на постійне користування землями лісового фонду.

Разом з тим, п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Земельним кодексом України від 18.12.1990 року № 561 -XII, в редакції, чинній на момент прийняття рішення Івано-Франківською обласною радою, визначалося, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент звернення ПП СЛПНДПЗГ "Чорний ліс" до суду з даним позовом, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" визначено складові частини, які повинна включати технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Однією з складових частин технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом) (пункт "в" ч. 10 ст. 55 Закону).

Разом з тим, ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 10 ст. 55 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

За наслідками неодноразових звернень позивача до Івано-Франківської ОДА про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельних ділянок, постійним користувачем яких він є, Івано-Франківською ОДА неодноразово приймались рішення у вигляді розпоряджень про відмову у наданні такого дозволу.

Матеріали справи не містять доказів того, що такі рішення Івано-Франківської ОДА оскаржувалися позивачем в судовому порядку.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання права на виготовлення технічної документації із землеустрою.

Відповідно до Положення про ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 за № 308 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Івано-Франківської області.

Одним із завдань Головного управління є внесення у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи земельні ділянки розташовані на території Богородчанського, Калуського, Тисменицького районів Івано-Франківської області та передані в постійне користування ПП СЛМНДПЗГ "Чорний ліс" на підставі рішення Івано-Франківської обласної ради від 14.03.2000 за № 278-12/2000.

Відтак, вирішення питань щодо вказаних земель відноситься до повноважень Івано-Франківської ОДА.

Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в межах своїх повноважень може надавати лише пропозиції стосовно розпорядження землями, але в жодному разі не приймати будь-які рішення щодо них. Листи, адресовані позивачу, на які вказує останній, містять виключно інформативний характер.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

Застосування конкретного способу захисту порушеного права чи охоронюваного інтересу залежить як від змісту суб`єктивного права (охоронюваного інтересу), за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

ЦК України, ГК України, ЗК України та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. З урахуванням наведеного, суд під час розгляду і вирішенні справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ЦК України, ГК України, ЗК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Суд вправі застосовувати способи захисту прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту.

Оцінюючи належність обраного при зверненні з позовом способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати можливість отримання відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо позовних вимог і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний спосіб судового захисту зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати можливість отримання відповідного відшкодування.

Дослідивши характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про помилковість обраного позивачем способу судового захисту, його невідповідність суті спірних правовідносин та способам судового захисту, що встановлені нормами Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, які регулюють спірні відносини.

Визнання права на виготовлення технічної документації із землеустрою не відновить належним чином право позивача.

Відсутність порушеного права (охоронюваного інтересу) чи невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є окремою підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Висновок суду.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Водночас, як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2009 у справі "Олюджіч проти Хорватії", навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України", від 07.10.2010 у справі "Богатова проти України"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до норм ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В контексті наведеного, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи факт відмови у позові, судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись cт. 13, 73, 74, 86, 129, 165, 178, 202, 236, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

В позові Приватного підприємства "Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство "Чорний ліс" до відповідача Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Івано-Франківська обласна державна адміністрація, за участю Прокуратури Івано-Франківської області про визнання права на виготовлення технічної документації із землеустрою - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем у даній справі залишити за останнім.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.12.2020.

Суддя Т. В. Стефанів