РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2020Справа № 910/5591/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 18060,38 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості втраченого вантажу у розмірі 18060,38 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не забезпечив збереження довіреного йому вантажу згідно залізничної накладної № 53040820 від 19.12.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

12.05.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що вартість вантажу позивачем визначена з наведеної ваги, а не фактичної. Відтак, різниця між фактичною та наведеною вагою складає 15645 кг, у зв`язку з чим вага втраченого вантажу складала би з урахуванням норми природної втрати 2949 кг.

У відповіді на відзив позивач вказав, що у комерційних актах вказується фактична вага, а вага наведена зазначається постачальником у рахунку-фактурі для розрахунку, та такий рахунок підтверджує лише вартість вантажу, а не факт понесення збитків. Одночасно позивачем на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу долучено рахунок-фактури вантажовідправника. Також позивачем долучені докази понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Розгляд даної справи здійснювався судом з урахуванням пункту 4 розділу Х прикінцевих положень ГПК України (у редакції, чинній до 17.07.2020 року).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року відповідач згідно з залізничною накладною № 53040820 здійснював перевезення вантажу - коксу доменного, за маршрутом ст. Авдіївка - ст. Маріуполь-Сортувальний.

У зв`язку з проведенням комісійного переважування вагона № 53575247 встановлено невідповідність фактичної маси вантажу, що менше за документ на 3750 кг, про що складено комерційний акт. У комерційному акті № 485604/1411 від 21.12.2019 вказано, що вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара з брусу - 21 800 кг, нетто - 42 800 кг; при переважуванні вага виявилась: брутто - 60 700 кг, тара - 23300 кг, нетто - 40050 кг, що менше документа на 3750 кг. При комерційному огляді виявлено навантаження в вагоні вище рівня бортів на 30-400 мм, «шапка»; поверхня вантажу маркована однією смугою вздовж вагона вапном шириною 400-600 мм; по ходу потягу над 2-6 люками є виїмка розміром 10000 мм х 2800 мм х 700 мм в глибину вагону; течі вантажу немає.

Розрахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вказаних вагонах проведений позивачем відповідно до Правил перевезення вантажів (фактична вага отриманого вантажу за вирахуванням допустимих природних втрат, помножена на вартість 1 тони відвантаженого вугілля) та становить по вагону №53575247 - 18060,38 грн.

Так, вартість 1 тони коксу доменного розрахована позивачем згідно рахунку-фактури від 19.12.2019 № 92998548 до укладеного між позивачем та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» договору від 01.02.2016 № 245/108/16Сб та становить 6124,24 грн.

Відповідно до приписів частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення

Згідно зі статтею 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до приписів статті 924 ЦК України, статті 314 ГК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Ураховуючи, що передача вантажу вантажоодержувачу відбулася із недовантаженням, про що складено комерційний акт, та на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав документи, які свідчать про відсутність його вини у втраті прийнятого для перевезення вантажу, суд дійшов висновку про те, що відповідач несе за вантаж відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

При цьому розмір недостачі маси вантажу встановлений комерційним актом, який є підставою для відповідальності відповідача, а рахунок-фактури підтверджує лише вартість однієї тони втраченого вантажу. Відтак, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на необхідність визначення ваги втраченого вантажу виходячи з рахунку-фактури, а не відповідно до комерційного акту.

Частиною 1 статті 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Таким чином, загальна вартість втраченого вантажу становить 18060,38 грн., яка є доведеною з огляду на обставини, встановлені вищеописаними комерційними актами та рахунком-фактурою щодо вартості товару. Натомість, відповідач належними засобами доказування розмір заподіяних збитків не спростував, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката відповідно до статті 126, 129 ГПК України покладаються на відповідача. При цьому судом враховано відсутність відповідного клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу згідно з частинами 5, 6 статті 126 ГПК України.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська,5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка,1; ідентифікаційний код 00191129) 18060 (вісімнадцять тисяч шістдесят) грн. 38 коп. збитків, витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. та 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн. 70 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова