ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа№ 911/2005/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.10.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 08.06.2017

у справі № 911/2005/13 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Першого заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

третя особа Міністерство аграрної політики та продовольства України

про стягнення 13 927 953 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року Перший заступник прокурора Тернопільської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення 13927953,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Новосілківським місцем провадження діяльності за період з 08.08.2011 по 16.04.2012 використано 237922 м.куб. підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування, внаслідок чого державі заподіяно збитки на суму 13927953 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.06.2017 у справі №911/2005/13 позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача 4 178 385,90 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України, 6 963 976,50 грн. до спеціального фонду бюджету Новосілківської сільської ради Підволочиського району, та 2 785 590,60 грн. до спеціального фонду бюджету Тернопільської області.

Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи стосовно того, що Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Новосілківським місцем провадження діяльності за період з 08.08.2011 по 16.04.2012 використано 237922 м.куб. підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування, внаслідок чого державі заподіяно збитки на суму 13927953 грн, які підлягають стягненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/2005/13 від 08.06.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, визнання встановленими обставини, що мають значення для справи, які насправді є недоведеними, та викладенням у рішення висновків, що не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ДП «Укрспирт» посилається на те, що право на користування дозволом на спеціальне водокористування належить до переліку прав та обов`язків, що були передані ДП «Укрспирт» від ДП «Новосілківський спиртовий завод» (дозвіл видано Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області строком дії з 01.09.2020 до 01.01.2012) у відповідності до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України №672 від 28.07.2020. При цьому, порядок припинення спеціального водокористування визначається положеннями статті 56 Водного кодексу України, згідно з якими припинення права спеціального водокористування здійснюється зокрема за рішенням органу, що видав такий дозвіл, у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 55 Водного кодексу України. Разом з тим, рішення про припинення права спеціального водокористування не приймалось компетентним органом та доказів прийняття такого рішення прокурором не надано, відповідно відсутні правові підстави для стягнення збитків.

Крім того, скаржник доводить невірність розрахунків штрафних санкцій, оскільки у даному випадку необхідно застосовувати положення Податкового кодексу України, якими передбачено обчислення і сплата збору за перевищення користувачами встановленого річного ліміту використання води у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок збору та коефіцієнтів, а не Методики, якою встановлено коефіцієнт « 100» за самовільне використання водних ресурсів.

Апелянт також зазначає, що рішенням суду першої інстанції було прийнято за відсутності осіб, на користь яких судом стягнуто кошти: Державного казначейства України та Черкаської обласної ради.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, заступником прокурора Тернопільської області подано відзив, у якому прокурор зазначив, що господарським судом при розгляді справи обставини з`ясовано у повному обсязі, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено, у зв`язку з чим прокурор просить апеляційну скаргу ДП «Укрспирт» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Так, прокурор доводить, що здійснення суб`єктами господарювання водокористування без дозволу на спеціальне водокористування є порушенням природоохоронного законодавства.

З рішенням суду першої інстанції також погодилась Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, якою подано пояснення, у яких позивач вказує, що судом першої інстанції у повній мірі досліджено усі обставини справи та подані сторонами докази, надано їм належну правову оцінку, прийнято законне рішення, яким підтверджено суму заподіяних збитків в розмірі 13927593,00 грн, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Міністерством аграрної політики та продовольства України подано пояснення, у яких третя особа вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про притягнення відповідача до відповідальності, враховуючи невідворотність дій відповідача з припинення водокористування на період переоформлення дозволу, беручи до уваги відсутність будь-яких змін між досліджуваними дозволами на спецводокористування в частині розміщення водних об`єктів та їх характеристик.

Клопотання учасників справи

17.08.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду від Міністерства аграрної політики та продовольства України надійшло клопотання про заміну третьої сторони її правонаступником.

У клопотанні Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомив суд про те, що 02.09.2019 Постановою Кабінету Міністрів України була винесена постанова за 829 "Про деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади", якою, зокрема, Міністерство аграрної політики та продовольства України було реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства.

У п.7 вказаної Постанови зазначається, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства є правонаступником майна, прав та обов`язків Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Відповідно до частини 1 статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку про заміну Міністерства аграрної політики та продовольства України його правонаступником - Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства.

Явка представників у судове засідання

Представник третьої особи в судове засідання 13.10.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих-кодом 596.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, Державною екологічною інспекцією в Тернопільській області здійснено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Новосілківським місцем провадження діяльності ДП «Укрспирт», за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.06.2012, згідно якого встановлено порушення відповідачем п. 9 ст. 44 Водного кодексу України.

В ході наведеної перевірки встановлено, що Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Новосілківським місцем провадження діяльності, в порушення вказаних вимог за період з 08.08.2011 по 16.04.2012 використано 237922 м.куб. підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування, внаслідок чого державі заподіяно збитки на суму 13927953 грн.

Державна екологічна інспекція в Тернопільській області зверталась до відповідача з претензією№1-1/2037 від 17.04.2013 та просила сплатити збитки, завдані порушенням природоохоронного законодавства у сумі 13927953,00 грн. Дана претензія залишилась без задоволення.

Вказані обставини і стали підставою для звернення Першого заступника прокурора Тернопільської області до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення 13927953,00 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивач зазначили, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №672 від 28.07.2010 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості» (надалі - Постанова) ліквідовано Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та утворено Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та здійснено реорганізацію спиртової галузі шляхом приєднання державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. Зокрема, приєднано Державне підприємство «Новосілківський спиртовий завод» до ДП «Укрспирт» шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція і передачею такого майна до ДП «Укрспирт».

Державне підприємство «Новосілківський спиртовий завод» було окремою юридичною особою, на яку 01.09.2010 видавався дозвіл на спецводокорисування, і внаслідок проведеної за Постановою реорганізації, відповідне підприємство стало структурним підрозділом Державного підприємства «Укрспирт» у вигляді Новосілківського місця провадження діяльності. Тобто, за доводами прокуратури та позивача, дозвіл мав бути отриманий на ДП «Укрспирт» щодо Новосілківського місця провадження діяльності, чого в порушення ч. 8 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» (в редакції, яка діяла на момент проведення перевірки та в період, що перевірявся), дотримано не було.

Не переоформлення дозволу на спецводокористування на новоутворену юридичну особу у встановленому законодавством порядку свідчить про здійснення нею водокористування за відсутності дозволу, що передбачає підстави для нарахування та стягнення збитків.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що 18.01.2006 Державному підприємству «Новосілківський спиртовий завод» Державним управлінням екології та природних ресурсів у Тернопільській області було видано дозвіл на спеціальне водокористування за № УКР-30 «А»/тер, строком дії з 18.01.2006 до 01.01.2011.

01.09.2010 Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області було видано дозвіл на спеціальне водокористування Державному підприємству «Новосілківський спиртовий завод» за № УКР-30 «А»/тер, строком дії з 01.09.2010 до 01.01.2012.

Таким чином, відповідач стверджує, що у спірний період водокористування ним здійснювалось за наявності відповідних дозволів на спецводокористування. У наведених дозволах на спеціальне водокористування зазначена кількість підземних свердловин, ліміт забору води, мета використання підземної та поверхневої води.

Відповідач також вказує, що у відповідності до п. 3 Постанови визначено, що ДП «Укрспирт» є правонаступником Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), відтак є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, зокрема і Державного підприємства «Новосілківський спиртовий завод», на базі якого воно утворено шляхом реорганізаційного приєднання з включенням до переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації.

Таким чином, право на водокористування за наведеними дозволами підпадає під наведені в Постанові права та обов`язки, які перейшли до новоутвореного ДП «Укрспирт» за правонаступництвом в розумінні п. 3 Постанови.

Також, відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до п. 9 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №321, припинення права спеціального водокористування здійснюється органом, що видав дозвіл на спеціальне водокористування.

Таким чином, процедура анулювання такого дозволу, в силу вимог п. 7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», дотримана не була, дій спрямованих на припинення дозволів інспекцією не вчинялось.

Також, відповідач зауважив, що ним отримано дозвіл на спеціальне водокористування на Новосілківському МПД ДП «Укрспирт». В зазначеному дозволі, вказано що забір води здійснюється з тих же самих свердловин, з тих же горизонтів та за тими ж лімітами, що і підприємством-попередником. Отже жодних змін у водокористуванні не відбулося. ДП «Укрспирт» здійснює забір води в межах лімітів, зазначених в дозволі, жодних фактів понаднормового забору води, забруднення навколишнього природного середовища та завдання збитків державі не зафіксовано.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з запереченням відповідачем правомірності проведеної перевірки та законності її висновків, що стали підставою для нарахування заявлених у справі збитків, провадження у даній справі зупинялось у зв`язку з оскарженням відповідачем у справі № 819/1389/13-а до Тернопільського окружного адміністративного суду дій службових осіб Державної екологічної інспекції в Тернопільській області в частині внесення відомостей про наявність порушень п. 9 ст. 44 Водного кодексу України до Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.06.2012 Новосілківського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт», визнання неправомірним розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного використання підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування, які заявлені до стягнення в матеріалах справи № 911/2005/13.

Разом з тим, за наслідками розгляду справи №819/1389/13-а Тернопільського окружного адміністративного суду не встановлено протиправності дій службових осіб Державної екологічної інспекції в Тернопільській області, висновки акту перевірки не спростовано.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Стаття 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, на пільгових умовах.

У статті 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що до природних ресурсів загальнодержавного значення належать, серед іншого, підземні води.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 ГК України також передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним і здійснюється на підставі дозволу.

Вимогами статті 44 Водного кодексу України передбачено, що водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб (стаття 48 Водного кодексу України).

Відповідно до статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від плати за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Статтею 111 Водного кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни України зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається зі змісту Постанови Кабінету Міністрів України №672 від 28.07.2010 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості», з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, вдосконалення системи управління у зазначеній галузі Кабінет Міністрів України постановив:

1. Ліквідувати Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»).

2. Погодитися з пропозицією Міністерства аграрної політики щодо:

- утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі - Державне підприємство «Укрспирт») на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, зазначених в абзаці третьому цього пункту, з віднесенням Підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики;

- реорганізації державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики, згідно з додатками 1 і 2 шляхом приєднання до Державного підприємства «Укрспирт» та шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція, і передачі такого майна до Державного підприємства «Укрспирт».

3. Установити, що Державне підприємство «Укрспирт» є правонаступником Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»).

У додатку№1 до Постанови наведено Перелік державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики і підлягають реорганізації шляхом приєднання до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

У додатку№2 до Постанови наведено Перелік державних підприємств спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики і підлягають реорганізації шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція.

Державне підприємство «Новосілківський спиртовий завод» наведене у Переліку додатку №1 до Постанови, як державне підприємство, що належало до сфери управління Міністерства аграрної політики і підлягає реорганізації шляхом приєднання до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

Таким чином, з огляду на Постанову, Державне підприємство «Новосілківський спиртовий завод» не підпадає під п. 3 Постанови, який стосується правонаступництва лише Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»).

З огляду на п.2 Постанови передбачено утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі - Державне підприємство «Укрспирт») на базі майна як Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), так і державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики, згідно з додатками 1 і 2 шляхом приєднання до Державного підприємства «Укрспирт» та шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція, і передачі такого майна до Державного підприємства «Укрспирт» з віднесенням Підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики.

Таким чином, Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), був лише одним з підприємств, на чиїй базі створено Державне підприємство «Укрспирт». В частині концерну «Укрспирт» передбачено правонаступництво, в решті державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, в тому числі Державного підприємства «Новосілківський спиртовий завод» (який належав до сфери управління Міністерства аграрної політики), відбулась реорганізація шляхом приєднання. При цьому, правонаступництво всіх прав та обов`язків відповідних державних підприємств новоутвореним підприємством не передбачалось.

Внаслідок реорганізації утворилось Новосілківське місце провадження діяльності ДП «Укрспирт» (Новосілківське МПД ДП «Укрспирт»), тобто юридичною особою є ДП «Укрспирт» в особі Новосілківського МПД.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки, була утворена нова юридична особа - Державне підприємство «Укрспирт», то відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозвіл на спеціальне водокористування Державного підприємства «Новосілківський спиртовий завод» мав бути переоформлений.

Згідно з п. 8 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» (в редакції, яка діяла на момент проведення перевірки та в охоплений перевіркою період), підставами для переоформлення документа дозвільного характеру є: зміна найменування суб`єкта господарювання - юридичної особи або прізвища, імені, по батькові фізичної особи-підприємця; зміна місцезнаходження суб`єкта господарювання.

У разі виникнення підстав для переоформлення документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з дня настання таких підстав подати дозвільному органу або державному адміністратору заяву про переоформлення документа дозвільного характеру разом з документом дозвільного характеру, що підлягає переоформленню, і відповідний документ, що підтверджує зазначені зміни (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Дозвільний орган протягом двох робочих днів з дня одержання заяви про переоформлення документа дозвільного характеру та документів, що додаються до неї, зобов`язаний видати переоформлений на новому бланку документ дозвільного характеру з урахуванням змін, зазначених у заяві про переоформлення документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом.

Одночасно з переоформленим на новому бланку документом дозвільного характеру дозвільний орган на вимогу суб`єкта господарювання видає безоплатно засвідчену ним копію такого документа дозвільного характеру.

У разі переоформлення документа дозвільного характеру дозвільний орган не пізніше наступного робочого дня з дня переоформлення документа дозвільного характеру приймає рішення про визнання недійсним документа дозвільного характеру, що був переоформлений, з внесенням відповідних змін до реєстру документів дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом.

Строк дії переоформленого документа дозвільного характеру не може перевищувати строк дії, зазначений у документі дозвільного характеру, що переоформлявся.

За переоформлення документа дозвільного характеру у випадках, передбачених законом, справляється плата, розмір якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Не переоформлений в установлений строк документ дозвільного характеру є недійсним.

Оскільки, відповідачем у строк, встановлений Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» не було здійснено дій з переоформлення дозволу на ДП «Укрспирт» Новосілківське місце провадження діяльності, яке не є правонаступником прав та обов`язку Державного підприємства «Новосілківський спиртовий завод», зокрема, не надано доказів подання протягом п`яти робочих днів з дня настання підстав дозвільному органу або державному адміністратору заяви про переоформлення документа дозвільного характеру, відповідний дозвільний документ з моменту настання відповідних підстав для переоформлення та сплину п`ятиденного строку, є недійсним.

Слід зазначити, що оскільки норми Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» щодо обов`язкового переоформлення у разі припинення юридичної особи або зміни її назви є імперативними, на підприємство-правонаступника, який здійснює діяльність без переоформленого в установлений строк дозволу, покладається цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування завданих ним державі збитків.

З огляду на викладене, за відсутності переоформленого дозволу, відповідне порушення виключалося б в разі своєчасного звернення відповідача за переоформленням дозволу та його неотриманням з незалежних від відповідача обставин.

Однак, відповідачем не надано доказів своєчасного звернення за переоформленням дозволу, що також виключає можливість вжиття позивачем заходів по скасуванню попереднього дозволу та видачі нового. Оскільки, відповідач не звертався в установленому порядку за переоформленням дозволу, відповідні порушення не могли бути виявлені позивачем інакше, як в ході перевірки.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» забезпечення реалізації екологічної політики України, контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища належить до повноважень екологічних інспекцій.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» спеціально уповноваженими державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів у республіці є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях та інші державні органи, до компетенції яких законодавством України та Автономної Республіки Крим віднесено здійснення зазначених функцій.

До компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях згідно зі статтею 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» належить, зокрема, право звертатися до суду із позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Центральним органом державної виконавчої влади, який реалізує державну політику зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, яка діє на підставі Положення, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 №454.

В свою чергу функції по здійсненню контролю за додержанням вимог законодавства про екологічну та радіаційну безпеку, використання та охорони земель, атмосферного повітря, лісів та водних ресурсів, раціональне використання, відтворення та охорону рослинного та тваринного світу, поводження з відходами, про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду на території Тернопільської області місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання, фізичними та юридичними особами покладено на Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області , Положення про яку затверджено наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 №136.

Як зазначалось вище, в ході проведеної Державною екологічною інспекцією в Тернопільській області перевірки встановлено, що Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Новосілківським місцем провадження діяльності за період з 08.08.2011 по 16.04.2012 використано 237922 м.куб., у зв`язку з чим інспекцією проведено розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених відсутністю чинного дозволу на спецводокористування в сумі 13927953 грн.

Розрахунок збитків, заподіяних державі, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування, стягнення яких є предметом спору по цій справі, здійснено позивачем на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389.

Дана Методика встановлює єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів суб`єктами господарювання (фізичними і юридичними особами). Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог суб`єктами господарювання природоохоронного законодавства.

Згідно з пунктом 1.4. Методики державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і на підставі цієї Методики розраховують розмір відшкодування збитків.

Відповідно до п. 9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за встановленою формулою з врахуванням об`єму самовільно використаної води.

Відповідно до п. 9.2 вказаної Методики фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи-підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Посилання відповідача на необхідність розрахунку суми збитків відповідно до Податкового кодексу України, є безпідставними, оскільки стосуються питання плати за водокористування відповідно до статті 30 Водного кодексу України, в тому числі понадлімітне, що є адміністративно-господарською санкцією, в той час, як у справі заявлено до стягнення збитки, розраховані екологічною інспекцією на підставі Методики за наслідками виявленого порушення, що передбачено частиною 2 статті 111 Водного кодексу України як цивільно-правова відповідальність.

Звертаюсь з апеляційною скаргою відповідач, серед іншого, заперечив також проти обсягу спожитих ним у спірний період підземних вод виходячи з якого і проводився розрахунок заявлених до стягнення у цій справі збитків.

З метою з`ясування вказаних обставин, судом апеляційної інстанції призначено у справі судову експертизу (ухвала Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017), проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

На вирішення експертизи поставлено такі питання:

1) Визначити обсяг підземних вод, який був спожитий відповідачем (Новосілківське місце провадження діяльності ДП «Укрспирт») в період з 08.08.2011 по 16.04.2012? Інформацію викласти у вигляді таблиці з розбивкою по місяцях.

01.06.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов висновок експертизи за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №22768/17-48 від 27.04.2020.

За висновком зазначеної судової експертизи, загальний об`єм спожитої (використаної) Новосілківським МПД ДП «Укрспирт» підземної води за період з 08.08.2011 по 16.04.2012, визначений з урахуванням показників лічильників обліку води згідно журналу обліку споживання води за формою ПОД-11 за 2011-2012 роки (за умови достовірності зазначених у журналі даних), становить 235 827,0 куб.м.

Відповідно до частин 1, 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з частиною 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

За приписами статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Дослідивши наявний у матеріалах справи висновок експертизи №22768/17-48 від 27.04.2020, колегія суддів дійшла до висновку стосовно того, що даний висновок експерта не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей і відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості. Належних та допустимих доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного вище, висновок №22768/17-48 від 27.04.2020 за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи є належним та допустимим доказом підтвердження обсягу спожитої (використаної) відповідачем води за спірний період.

Крім того, відповідач у поясненнях до апеляційної скарги (вх.. №09.1-14/497/20 від 13.07.2020) взнав зазначений висновок експерта як належний та допустимий доказ для суду під час перевірки здійснення нарахування санкцій.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

При цьому, шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення. Відсутність таких такс або методик не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди.

На підставі наявних в матеріалах справи доказах встановлено факт здійснення відповідачем в порушення вимог статей 48, 49 Водного кодексу України самовільного водокористування (спеціального водокористування без наявності дозволу на нього) з 08.08.2011 по 16.04.2012.

Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №3-1/2372 від 13.06.2012 є належним та допустимим доказом щодо факту вчинення правопорушення. Разом з тим, відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи №22768/17-48 від 27.04.2020 об`єм спожитої відповідачем води у період з 08.08.2011 по 16.04.2012 становить 235827,0 куб.м.

Отже, за розрахунком суду, здійсненим на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 13805312,58 грн.

При цьому, відповідно до п. 7 ч. 3 статті 29 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховуються до спеціального фонду Державного бюджету України. Водночас, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховуються до спеціального фонду місцевих бюджетів, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

У зв`язку з чим, заподіяні державі порушенням вимог природоохоронного законодавства збитки підлягають стягненню з відповідача з врахуванням відсоткового співвідношення: до спеціального фонду державного, обласного та місцевого бюджетів.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків, завданих порушенням вимог природоохоронного законодавства, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмір 13805312,58 грн шляхом стягнення 30% наведеної суми, що складає 4 141 593,78 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, 50% наведеної суми, що складає 6 902 656,29 грн до спеціального фонду бюджету Новосілківської сільської ради Підволочиського району, та 20% наведеної суми, що складає 2 761 062, 51 грн до спеціального фонду бюджету Тернопільської області.

Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на стягнення коштів на користь осіб, яких не було залучено до участі справі, є необґрунтованим оскільки розподіл коштів між фондами бюджетів за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, передбачено нормами пункту 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва в частині задоволення позову про стягнення 122640,42 грн прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого підлягає зміні в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до чинного законодавства. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову слід здійснити перерозподіл судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 52, 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити Міністерство аграрної політики та продовольства України на його правонаступника Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства.

Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2017 у справі №911/2005/13 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2017 у справі №911/2005/13 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) 13 805 312, 58 грн збитків, завданих державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, зарахувавши кошти в сумі 4 141 593,78 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, 6 902 656,29 грн до спеціального фонду бюджету Новосілківської сільської ради Підволочиського району, та 2 761 062, 51 грн. до спеціального фонду бюджету Тернопільської області.

Видати наказ.

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) в доход Державного бюджету України 68 131,80 грн судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Тернопільській області (46008, м. Тернопіль, вул. Шашкевича, 3, код 37977693) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ідентифікаційний код 37199618) 757,02 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи № 911/2005/13 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 30.11.2020.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка