РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2020Справа № 910/13853/20
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення 298 160,42 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 298 160,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити поставленого товару за договором поставки №111217-01/1П від 11.12.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2020 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

01.10.2020 до канцелярії суду позивач подав супровідний лист з доданими документами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 15.10.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення за №016

Відповідач не скористалися наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

11.12.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс" (постачальник) та товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" (покупець) укладено договір поставки №111217-01/1П.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлення покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

20.12.2018 року сторонами укладено договір про заміну сторони у зобов`язаннях / в договорі поставки №111217-01/1П від 11 грудня 2017 року/ та про внесення змін, в якому зазначено, що у зв`язку із зміною господарських відносин між стороною-1 (покупець, ТОВ «ПАККО Холдинг») та стороною-2 (новий покупець, ТОВ «Гіппо»), в результаті яких сторона-2 поєднує в особі виконання функцій оператора торговельної мережі «Вопак», «ПАККО», що означає необхідність продовжувати виконання договору поставки №111217-01/1П від 11 грудня 2017 року саме стороною-2 та зважаючи на те, що сторонами-3 зацікавлена у продовженні виконання договору поставки , сторони виклали преамбулу договору поставки в такій редакції: постачальник: товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс", покупець: товариство з обмеженою відповідальністю «Гіппо».

Також, п.9.1 договору поставки виклали в наступній редакції: даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

Відповідно до п.1.2 договору поставки, поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п.1.3 договору загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору.

Відповідно до п. 4.10 договору обов`язок постачальника по поставці товару покупцю вважається своєчасно та належним чином виконаним з моменту передачі товару в повному обсязі покупцю у відповідності з його замовленням і надання повного та відповідного пакету документів покупцю на товар.

На виконання умов договору позивачем за період з 11.01.2019 року по 09.07.2020 року поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 221 537,90 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, а саме:

- № 188 від 11.01.2019р. на суму 13 132,80 грн.;

- № 1271 від 01.03.2019р. на суму 10 9732,32 грн.;

- № 2143 від 27.03.2019р. на суму 13 132,80 грн.;

- № 3008 від 23.04.2019р. на суму 109 732,32 грн.;

- № 3721 від 21.05.2019р. на суму 12 407,04 грн.;

- № 4536 від 19.06.2019р. на суму 113 270,40 грн.;

- № 5574 від 22.07.2019р. на суму 84 952,80 грн.;

- № 6074 від 06.08.2019р. на суму 6 203,52 грн.;

- № 7130 від 09.09.2019р. на суму 1 861,06 грн.;

- № 7199 від 11.09.2019р. на суму 84 952,80 грн.;

- № 8190 від 10.10.2019р. на суму 6 194,88 грн.;

- № 8292 від 16.10.2019р. на суму 84 952,80 грн.;

- № 9356 від 13.11.2019р. на суму 6 194,88 грн.;

- № 9398 від 14.11.2019р. на суму 56 635,20 трн.;

- № 9931 від 29.11.2019р. на суму 56 635,20 грн.;

- № 10358 від 10.12.2019р. на суму 7 433,86 грн.;

- № 10372 від 11.12.2019р. на суму 84 952,80 грн.;

- № 9356 від 13.11.2019р. на суму 6 194,88 грн.;

- № 628 від 24.01.2020р. на суму 6 194,88 грн.;

- № 1000 від 07.02.2020р. на суму 84 952,80 грн.;

- № 1586 від 24.02.2020р. на суму 6 194,88 грн.;

- № 1871 від 03.03.2020р. на суму 84 952,80 грн.;

- № 2842 від 31.03.2020р. на суму 4 336,42 грн.;

- № 2881 від 01.04.2020р. на суму 53 654,40 грн.;

- № 3090 від 08.04.2020р. на суму 3 097,44 грн.;

- № 3780 від 05.05.2020р. на суму 53 654,40 грн.;

- № 3797 від 05.05.2020р. на суму 9 292,32 грн.;

- № 6038 від 09.07.2020р. на суму 6 194,88 грн.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.5.4 договору оплата за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт, встановлений п. 5.5 даного договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 40 (сорока) календарних днів з дати поставки товару.

У п. 5.5 договору сторони погодили, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язання по договору та складає суму (ліміт заборгованості ) в розмірі " ---- " грн. у т. ч. ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості має бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії договору після підписання сторонами акту звірки.

Таким чином, ліміт заборгованості не встановлений, тобто покупець повинен сплатити повну суму поставки у строк встановлений п.5.4 договору.

Відповідачем частково здійснено оплату в розмірі 923 377,48 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Також, в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 2020 - липень 2020 року, підписаний та скріплений печатками сторін, в якому зазначено, що станом на 31.07.2020 року заборгованість на користь ТОВ «Гранд-Флекс» 298 160,42 грн.

Будь-яких інших доказів сплати основного боргу по договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором поставки №111217-01/1П від 11.12.2017 року у відповідача перед позивачем в сумі 298 160,42 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 76, ч.1 ст. 77, ст. 129, ч.9 ст. 165, ст.236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, кабінет 33, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс" (49006, місто Дніпро, вулиця Звивиста, 28, ) основний борг в розмірі 298 160 (двісті дев`яносто вісім тисяч сто шістдесят) грн. 42 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 472 (чотири тисячі чотириста сімдесят дві) грн. 41 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий