ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року м.Дніпро Справа № 912/831/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від відповідача: Попов Р.О. (в режимі відеоконференції) адвокат, ордер серії ВА №1006992 від 14.09.2020 р.;

інші учасники процесу не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 року (суддя Тимошевська В.В.) у справі № 912/831/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України", м.Київ

до ОСОБА_1 , Кіровоградська обл., м. Світловодськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПП "Спецзовнішкомплект", Кіровоградська область, м. Світловодськ

про стягнення 431 239, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" звернувся до ОСОБА_1 ( поручителя за договором поруки) із позовом про стягнення - 87 901,99 грн. 3% річних та втрати від інфляції в сумі 343 336,71 грн., нарахованих за несвоєчасне погашення основного боргу за Договором кредитної лінії № 4 від 05.09.2013, яка за період з 27.05.2016 по 16.08.2018 становить 431 239,00 грн.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 року у справі № 912/831/190 позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" 87 729,17 грн. 3% річних та 340 341,63 грн. інфляційних, а також 6 421,36 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/831/19 від 19.08.2020 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про перенесення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі, що порушило його права у господарському процесі.

Апелянт вважає, що суд необґрунтовано відмовив у зупиненні провадження по даній справі до розгляду іншої справи, яка є пов`язаною.

Крім того, апелянт посилається на те, що розгляд справи здійснювався суддею упереджено, оскільки суддя відмовила у задоволенні клопотань сторони про витребування доказів, які були задоволені у межах іншої справи, та на думку апелянта, поведінка судді під час розгляду справи свідчила про сформованість її позиції на користь позивача.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 року у справі № 912/831/19, розгляд справи призначено у судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань № 207 на 25.11.2020 року на 10:00 год.

Позивачем - Публічним акціонерним товариством "Державний Ощадний банк України" надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

25.11.2020 року в судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване продовженням дії карантину в України та бажанням представника позивача взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції у господарському суді міста Києва.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши думку представника відповідача, який заперечував проти його задоволення, колегія суддів вважає, що клопотання про відкладення задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про часткове усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза приміщення суду, про неможливість чого позивач не зазначив, а тому відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2013 між ПАТ "Державний Ощадний банк України" (Банк) та ПП "Спецзовнішкомплект" (Позичальник) укладено договір кредитної лінії № 4 (далі - Договір, Кредитний договір № 4, том 1 а.с. 14-26), зі змінами (Додаткова угода № 1 від 22.10.2013, том 1 а.с. 27), відповідно до якого Банк зобов`язався надати, а Позичальник - отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки грошові кошти (Кредит) та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором.

05.09.2013 між ПАТ "Державний Ощадний банк України" (Кредитор або Банк) та фізичною особою ОСОБА_1 (Поручитель), ПП "Спецзовнішкомплект" (Позичальник) укладено договір поруки № 1 (далі - Договір поруки, том 1 а.с. 28-31), за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 у справі № 756/217/15-ц позовні вимоги ПАТ "Державний Ощадний банк України" до ОСОБА_1 за участю третьої особи ПП "Спецзовнішкомплект" задоволено частково (том 1 а.с. 53-56).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Державний Ощадний банк України" 91 917 821,84 грн. заборгованості за договором кредитної лінії № 5 від 07.10.2011 року та за договором кредитної лінії № 4 від 05.09.2013 року

При цьому, судом встановлено, що заборгованість за договором кредитної лінії № 4 від 05.09.2013 року складає: прострочена заборгованість за кредитом - 1 315 466,32 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 2315199,41 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2897123,29 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 1309831,80 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Ощадбанк" 9 626 230,50 грн - 3 % річних та інфляційні втрати (том 1 а.с. 57-62).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 у справі № 756/217/15-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю та скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1 а.с. 63-72).

Постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 у справі № 756/217/15-ц та залишено в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року (том 1 а.с. 73-82).

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, на час розгляду господарським судом даної справи, судовими рішеннями встановлена сума боргу за тілом кредиту, яка становить 1 315 466,32 грн., доказів погашення якої не надано ані відповідачем, ані третьою особою - ПП "Спецзовнішкомплект". Також суду не повідомлено про наявність законодавчо визначених підстав вважати такі вимоги погашеними повністю чи в частині, у тому числі в межах справи про банкрутство ПП "Спецзовнішкомплект". У справі № 912/2007/17 постановою суду від 24.06.2019 ПП "Спецзовнішкомплект" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру щодо банкрута. На час розгляду справи № 912/831/19 звіт ліквідатора у справі про банкрутство не затверджено, провадження у справі про банкрутство не закрито.

Звертаючись до ОСОБА_1 , як поручителя за договором поруки, із позовом про стягнення інфляційних та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором, укладеним між позивачем та третьою особою, позивач - ПАТ "Державний Ощадний банк України" посилався на невиконання поручителем свого обов`язку щодо погашення суми заборгованості боржника за кредитним договором за тілом кредиту, що є підставою для нарахування та стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання боржника, сума якого підтверджена судовим рішенням, лишилось невиконаним, що надає підстави для нарахування та стягнення з відповідача, як поручителя боржника, 3% річних та інфляційних на суму боргу за тілом кредиту.

Зменшуючи зазначені суми до 87 729,17 грн. 3% річних та 340 341,63 грн. інфляційних, господарський суд першої інстанції виходив з помилки у розрахунку позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з статтею 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В статті 553 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

В силу положень частин 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 1 ст. 543 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини надання ПП "Спецзовнішкомплект" за Кредитним договором № 4 від 05.09.2013 Кредиту та порушення зобов`язання з їх повернення в розмірі 1 315 466,32 грн. станом на 27.05.2016, як Позичальником ПП "Спецзовнішкомплект", так і Поручителем ОСОБА_1 , є встановленими рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 у справі №756/217/15-ц.

Вказана заборгованість, а також інші нарахування за Договором (проценти, пеня) стягнуто з ОСОБА_1 , як Поручителя за договором поруки №1 від 05.09.2013.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Оскільки судовим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016, яке було чинним на час ухвалення рішення господарського суду Кіровоградської області у даній справі була встановлена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 315 466,32 грн. , доказів погашення якої відповідач не надав, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача 3% річних у розмірі 87 729,17 грн. та інфляційні у розмірі 340 341,63 грн., здійснивши перевірку розрахунку позивача та виправивши помилку в розрахунку заявленої позивачем суми.

При цьому, доводи відповідача про неправильний розрахунок суми боргу за тілом кредиту, є безпідставними, оскільки дана сума встановлена судовим рішенням, що набрало законної чинності та не було скасовано на момент ухвалення рішення суду у даній справі.

Посилання апелянта на упередженість судді, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідач не заявляв відводів судді, а вирішення питання щодо задоволення клопотань сторін по справі, витребування доказів і таке інше, є процесуальними діями судді, які вирішуються під час розгляду справи і незадоволення відповідних клопотань або заяв не свідчить про упереджене ставлення судді до сторони.

Доводи відповідача про те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про перенесення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі, що порушило його права у господарському процесі, не є підставою для скасування судового рішення з огляду на те, що відповідач мав право взяти участь в судовому засіданні особисто.

Крім того, 17.08. 2020 року судом було розпочато розгляд справи по суті, заслухано представників сторін, досліджено докази, та за клопотанням саме відповідача було оголошено перерву у судовому засіданні на 19.08.2020 року.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату наступного судового засідання, причини неявки відповідача 19.08.2020 року суд не визнав поважними, тому суд мав право розглянути справу без участі відповідача, що за даних обставин не є порушенням норм процесуального права і не є підставою для скасування судового рішення.

Апелянт в апеляційній скарзі не навів обставин та доказів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, що у відповідності до статті 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 року у справі №912/831/19 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.11.2020року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя С.Г.Антонік

Суддя М.О.Дармін