ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Справа№ 925/1351/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 25.11.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі №925/1351/18 (суддя Дорошенко М. В., повний текст рішення складено 22.06.2020)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД"

до Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика"

про стягнення 363 659,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" (далі також - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" (далі також - відповідач) про стягнення 698718,09 грн. заборгованості за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу від 06.05.2016 №06/05/2016, у тому числі: 372610,68 грн. пені, 259421,91 грн. інфляційних нарахувань та 66593,52 грн. три проценти річних.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 06.05.2016 №06/05/2016 щодо оплати переданого йому позивачем у власність товару, що встановлено рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 у справі №925/1552/16.

12.02.2019 року до Господарського суду Черкаської області надійшла заява представника позивача від 04.02.2019 про уточнення та зменшення загальної суми позову. Цією заявою представник відповідача зменшив стягувану суму пені з 372610,68 грн. до 1000,00 грн., збільшив стягувану сум інфляційних нарахувань з 259421,91 грн. до 289903,00 грн. за рахунок збільшення періоду нарахування на два місяці: листопад і грудень 2018 року та збільшив стягувану суму трьох процентів річних з 66593,52 грн. до 72756,00 грн. за рахунок збільшення періоду їх нарахування на 66 днів з 08.12.2018 по 11.02.2019 включно. Загальна сума стягуваних сум пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за вказаною заявою представника позивача склала 363659,00 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі №925/1351/18 позов задоволено частково.

Покладено судовий збір за подання позову на позивача у сумі 15,00 грн. і на відповідача у сумі 5439,89 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" 289 903,00 грн. інфляційних нарахувань, 72 756,00 грн. три проценти річних і 5439,89 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "Золотоніська Птахофабрика" звернулось до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі №925/1351/18 та ухвалите нове, яким у задоволені позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" до Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" про стягнення заборгованості відмовити в повністю.

Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

13.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптали Є.Ю., суддів: Яковлєв М. Л., Зубець Л. П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі №925/1351/18 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 03.09.2020 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі №925/1351/18 задоволено, поновлено Приватному підприємству "Золотоніська Птахофабрика" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі №925/1351/18, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 30.09.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3533/20 від 30.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л. П. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі №925/1351/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М. Л. та призначено справу до розгляду на 25.11.2020.

В судове засідання 25.11.2020 представники сторін не з`явились.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційних скарг у даній справі за відсутності представників сторін, які не з`явились в судове засідання.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 06.05.2016 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем було укладено договір купівлі-продажу №06/05/201611 (далі - договір №06/05/2016), який містить, зокрема, такі умови (пункти):

1.1. В порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар (будь-яка сільськогосподарська продукція, в тому числі макуха соєва, олія соєва) та інший товар вказаний у видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

1.2. Асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

2.2. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент фактичного отримання товару покупцем та підписання видаткової та товарно-транспортної накладних.

3.4. Датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній.

6.1. Ціна на товар складається в залежності від кон`юктури ринку на момент поставки. Постачальник поставляє товар покупцю за цінами, що визначені у рахунку-фактурі та видатковій накладній, яка погоджується з покупцем.

7.1. Оплата вартості партії товару проводиться покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий/поточний рахунок постачальника в день отримання товару у повному розмірі (100%).

7.2. Сторони домовилися, що всі оплати за товар зараховуються по першій поставці, тобто в тій послідовності, в якій вони надійшли на підприємство в незалежності від призначення платежу. Тобто всі оплати за товар від покупця спочатку закривають всі попередні неоплачені поставки, починаючи з першої неоплаченої поставки повністю.

8.4. За прострочення оплати (несвоєчасну оплату, неоплату) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

10.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання.

Господарський суд Черкаської області рішенням від 10.01.2017 у справі №925/1552/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" до приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" про стягнення 1 343 063,03 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу від 06.05.2016 №06/05/2016 задовольнив позов повністю і стягнув з приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" 1 119 089,97 грн. основного боргу, 13 567,00 грн. 3% річних, 74 726,66 грн. інфляційних нарахувань, 135 679,40 грн. пені та 20 145,96 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 у справі №925/1552/16, яке 23.01.2017 набрало законної сили, були встановлені, зокрема, такі обставини:

- на виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 06.05.2016 №06/05/2016 товариство з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" у період з травня 2016 року по 13.08.2016 поставило приватному підприємству "Золотоніська Птахофабрика" товар на загальну суму 1 640 150,47 грн.;

- факт отримання приватним підприємством "Золотоніська Птахофабрика" товару підтверджується товарно-транспортними накладними:

1) від 07.07.2016 №Р721;

2) від 11.07.2016 №Р770;

3) від 12.07.2016 №Р796;

4) від 19.07.2016 №Р910;

5) від 23.07.2016 №Р1002;

6) від 26.07.2016 №Р1022;

7) від 29.07.2016 №P1092;

8) від 02.08.2016 №Р1131;

9) від 05.08.2016 №P1194;

10) від 06.08.2016 №Р1212;

11) від 09.08.2016 №Р1239;

12) від 13.08.2016 №Р1327;

- приватне підприємство "Золотоніська Птахофабрика" оплатило отриманий товар частково в сумі 521 060,50 грн. Заборгованість приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" перед товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" становить 1 119 089,97 грн. основного боргу, що є предметом спору;

- приватне підприємство "Золотоніська Птахофабрика" не оплатило товар за такими видатковими накладними:

1) від 07.07.2016р. №721 на суму 138 627 грн. (часткова оплата 25.10.2016 на суму 52 607,39 грн. та 30.11.2016 на суму 22 010,64 грн.);

2) від 11.07.2016 №770 на суму 146 839,50 грн.;

3) від 12.07.2016 №796 на суму 152 971,50 грн.;

4) від 19.07.2016 №910 на суму 123 954,00 грн.;

5) від 23.07.2016 №1002 на суму 55 735,50 грн.;

6) від 26.07.2016 №1022 на суму 61 320,00 грн.;

7) від 29.07.2016 №1092 на суму 126 034,50 грн.;

8) від 02.08.2016 №1131 на суму 136 108,50 грн.;

9) від 05.08.2016 №1194 на суму 38 325,00 грн.;

10) від 06.08.2016 №1212 на суму 79 059 грн.;

11) від 09.08.2016 №1239 на суму 77 088,00 грн.;

12) від 13.08.2016 №1327 на суму 57 645,50 грн.;

- отримання товару та наявність простроченої заборгованості приватне підприємство "Золотоніська Птахофабрика" підтвердило підписаним актом звірки заборгованості за період з 01.07.2016 по 06.12.2016.

Стягнуті за рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 у справі №925/1552/16 суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних були нараховані станом по 12 грудня 2016 року включно.

Як встановлено ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 у справі №925/1552/16 обставини не підлягають доказуванню при розгляді справи №925/1351/18, у якій беруть участь ті самі особи, що й у справі №925/1552/16.

На виконання рішення від 10.01.2017 у справі №925/1552/16 Господарський суд Черкаської області видав наказ від 23.01.2017, на підставі якого 30.01.2018 приватний виконавець Плесюк О.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження 55677715.

Відповідач станом на 11.02.2019 рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 у справі №925/1552/16 не виконав, присуджену ним суму основного боргу в розмірі 1 119 089,97 грн. позивачу не сплатив.

За прострочення оплати поставленого за договором №06/05/2016 товару позивач нарахував на суму боргу - 1 119 089,97 грн. і заявив до стягнення з відповідача:

- 1000,00 грн. передбаченої п. 8.4 договору №06/05/2016 пені за період прострочення з 17.12.2017 по 10.12.2018;

- 289 903,00 грн. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань за період прострочення з грудня 2016 року по грудень 2018 року;

- 72 756,00 грн. передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України три проценти річних за 791 день прострочення з 13.12.2016 по 11.02.2019.

Як встановлено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтями 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ст. 599 Цивільного кодексу України, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, що право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом застосування штрафних санкцій.

Як встановлено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 7.1 своєї постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснив, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов до наступних висновків.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наявність рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 у справі №925/1552/16, яке набрало законної сили і не було виконане боржником, не звільняє відповідача як боржника від відповідальності у вигляді передбаченої п. 8.4 договору №06/05/2016 пені та не позбавляє права позивача як кредитора на отримання від відповідача передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 7.6 Договору інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором №06/05/2016.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не виконав належним чином грошові зобов`язання за договором №06/05/2016 щодо оплати вартості поставленого йому позивачем товару, допустив прострочення у його виконанні, тому позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь передбачених п. 8.4 цього договору пені та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань і трьох процентів річних.

Встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк для нарахування штрафних санкцій за прострочення оплати товару, поставленого позивачем відповідачу за останньою в часі товарно-транспортною накладною від 13.08.2016 №Р1327, за якою поставлявся товар відповідачу, закінчився 13.02.2017. Відповідно з 14.02.2017 у позивача припинилося право на нарахування пені за прострочення оплати поставленого за цією товарно-транспортною накладною товару, а за прострочення оплати товару, поставленого до 13.08.2016, право на нарахування пені припинилося ще раніше.

Місцевий господарський суд вірно вказав, що стягувану суму пені в розмірі 1000,00 грн. позивач нарахував за період прострочення в оплаті товару з 17.12.2017 по 10.12.2018, тобто за період після закінчення встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку для її нарахування, а тому позивач не має права на стягнення з відповідача такої пені, а відтак немає і підстав для застосування до вимоги про стягнення пені строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягувані суми інфляційних нарахувань і трьох процентів річних за вказані у їх розрахунках періоди прострочення в оплаті товару не перевищують сум інфляційних нарахувань і трьох процентів річних, на стягнення яких з відповідача позивач має право за вказані у їх розрахунках періоди прострочення, у зв`язку з чим, доводи відповідача про неправильне інфляційне нарахування і трьох процентів річних підлягає відхиленню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, підлягаю задоволенню вимоги про стягнення 289 903,00 грн. інфляційних нарахувань і 72756,00 грн. трьох процентів річних.

Щодо розподілу судових витрат у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про те, що за подання позову судовий збір потрібно покласти на позивача у сумі 15,00 грн. і на відповідача у сумі 5 439,89 грн.

Інші посилання скаржника викладені в апеляційній скарзі судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі № 925/1351/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі № 925/1351/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Золотоніська Птахофабрика" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2020 у справі № 925/1351/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 925/1351/18 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.12.2020.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв