ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2761/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області Попова М.О. на підставі ордеру від 18.11.2020 року серія ОД № 624952;

від Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса адвокат Саранчук В.С. за довіреністю 20.07.2020 року № б/н;

від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ не з`явився;

від Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м.Київ Чітак Б.В. за довіреністю від 12.02.2020 року № б/н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса та Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову, м. Одеса, суддя Літвінов С.В., повний текст ухвали складено та підписано 24.09.2020 року

у справі № 916/2761/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області

до особи, яка може отримати статус відповідача Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса

за участю осіб, які можуть отримати статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ, Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ

про забезпечення позову (до подачі позовної заяви), -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та ухвали суду першої інстанції.

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м.Чорноморськ Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просило суд вжити заходи до забезпечення позову до подання Товариством з обмеженою відповідальністю Укркава, м.Чорноморськ Одеської області позовної заяви до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса, за участю осіб, які можуть отримати статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ, Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, вчиненого 09.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727 за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Одеса, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 09.11.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що заявник має намір звернутись до суду із позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київською міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, вчиненого 09.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727 за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства Ощадбанк. Підставою позову є те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, з пропуском річного строку для його вчинення та за наявності спору про розмір заборгованості. При цьому, в межах виконавчого провадження, відкритого за оспорюваним виконавчим написом, описано та накладено арешт на майно заявника, проведено оцінку арештованого майна та призначено проведення торгів з примусової реалізації такого майна на офіційному сайті системи електронних торгів арештованого майна OpenMarket ДП СЕТАМ, що на думку заявника процедура примусового виконання виконавчого напису № 2727 від 09.11.2017 року, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, вже розпочата, а отже, до моменту розгляду справи про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та прийняття рішення по суті, майно заявника може бути реалізовано різним суб`єктам, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення майбутніх позовних вимог заявника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року у справі №916/2761/20 (суддя Літвінов С.В.) (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24.09.2020 року) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м.Чорноморськ Одеської області про забезпечення позову (до подачі позовної заяви) задоволено; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 09.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що процедуру примусового виконання спірного виконавчого напису, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, вже розпочато та майно, яке належить позивачу, до моменту прийняття рішення по суті може бути реалізовано різним суб`єктам господарювання, що в свою чергу змусить позивача звертатися до суду з численними позовами, з огляду на що дійшов висновку, що у разі вжиття судом заходів забезпечення позову буде виключено ризик реалізації відповідного майна за оскаржуваним виконавчим написом.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року у справі № 916/2761/20 та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області про забезпечення позову, поданої до подачі позовної заяви, про зупинення стягнення на підставі стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 09.11.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №2727 відмовити; за зловживання процесуальними правами застосовувати до Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області заходи, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема скаржник зазначає, що з оскаржуваної ухвали вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області планує звернутися до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого напису, вчиненого 09.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2727, таким, що не підлягає виконанню, однак, скаржник наголошує, що такий самий спір між тими ж самими сторонами, таким самим предметом вже розглядався Господарським судом Одеської області, за результатом розгляду якого наявне остаточне рішення Великої Палати Верховного Суду, яке набрало законної сили.

Так, як стверджує скаржник, рішенням Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 року у справі № 916/3006/17, залишеним без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 року, за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Одеса, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м.Чорноморськ Одеської області було задоволено. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича. вчинений 09.11.2017 та зареєстрований в реєстрі за № 2727, таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №916/3006/17 рішення Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 року у справі №916/3006/17 скасовані та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Таким чином, як стверджує скаржник, на даний час виконавчий напис є дійсним, не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, а виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису відкрито правомірно, а тому виконавчий напис, вчинений 09.11.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 2727 підлягає обов`язковому виконанню.

Скаржник стверджує, що в результаті того, що заявником було приховано інформацію про наявність постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року по справі № 916/3006/17, якою було відмовлено у задоволені позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і наявність зазначених вище рішень не була перевірена судом при розгляді заяви, у зв`язку з чим було безпідставно задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису та не враховано інтересів скаржника.

Також скаржник, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі № 9901/241/19, зазначив, що забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що за виконавчим написом за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку предмета стягнення повинно бути задоволено наступні вимоги Акціонерного товариства «Ощадбанк»: 2 999 385,40 доларів США - заборгованість за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими в іноземній валюті; 39 965 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими в національній валюті, а також відшкодування Акціонерному товариству «Ощадбанк» внесеної за вчинення виконавчого напису плати у розмірі 80 000 грн. Однак суд в ухвалі про забезпечення позову не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення та лишив поза увагою інтереси Акціонерного товариства «Ощадбанк», як стягувача, не забезпечивши відшкодування можливих збитків банку, які можуть бути спричинені.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2020 року за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.

Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м.Київ з ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року у справі №916/2761/20 також не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року у справі № 916/2761/20 та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області про забезпечення позову, поданої до подачі позовної заяви, про зупинення стягнення на підставі стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 09.11.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи та ґрунтується на тих самих підставах, що і апеляційна скарга Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 відкрито апеляційне провадження, об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ з раніше поданою апеляційною скаргою Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20.

Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області в судовому засіданні 23.11.2020 року надало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційні скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса та Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м.Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20, в якому заявник просив суд у задоволенні апеляційних скарг відмовити в повному обсязі, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 залишити без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.

У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області, окрім доводів та заперечень, які дублюють вимоги та доводи його заяви про забезпечення позову у справі, зазначає, що скаржники намагаючись ввести суд в оману, наголошують на тому, що «такий самий спір між тими самими сторонами з таким самим предметом» вже розглядався судом та наявне остаточне рішення справа № 916/3006/17. Разом з тим, скаржниками ігнорується та приховується від суду те, що позов у справі №916/3006/17 та позов, забезпечення якого (до його подання) здійснено у справі №916/2761/17, мають різні підстави. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області зауважує, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Даний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 640/7778/18, від 08.04.2020 року у справі № 910/16868/19, від 02.09.2020 року у справі № 417/7171/19. Таким чином, забезпечення нового позову Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області про визнання виконавчого напису № 2727 від 09.11.2017 року таким, що не підлягає виконанню, який ґрунтується на інших (нових) підставах, приймаючи до увагу те, що суд не повинен досліджувати обґрунтованість вимог, повністю відповідає положенням Господарського процесуального кодексу України.

Заявник звертає увагу на те, що на виконання вимог ч. 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України, в межах десятиденного строку, ним 02.10.2020 року подано позовну заяву про визнання виконавчого напису № 2727 від 09.11.2017 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.10.2020 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області до Акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання виконавчого напису № 2727 від 09.11.2017 року таким, що не підлягає виконанню - справа № 916/2853/20. В даній ухвалі судом зазначено про те, що розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та розгляду справи за правилами загального позовного провадження, із врахуванням при цьому категорії та складності справи. Таким чином, відкриваючи провадження у справі № 916/2853/20 суд визнав відсутність підстав для відмову у відкритті провадження, в тому числі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України. Отже, питання законності виконавчого напису № 2727 від 09.11.2017 року є предметом судового розгляду у межах справи №916/2853/20, що ще раз доводить правильність та законність вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову.

Також на думку заявника, доводи скаржників щодо судового оскарження Товариством з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області рішень та дій державного виконавця з примусового виконання виконавчого напису № 2727 від 09.11.2017 року в адміністративному порядку не мають жодного відношення до питання забезпечення позову у господарській справі та не можуть прийматися судом до увагу, про що правильно зазначено судом першої інстанції в ухвалі від 02.10.2020 року. Необґрунтованими та такими, що не мають жодного відношення до питання забезпечення позову, й доводи банку з приводу відмови Великої Палати Верховного Суду переглядати справу № 916/3006/17 за виключними обставинами, оскільки така відмова ґрунтується суто на процесуальній неможливістю з огляду на побудову норми п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім іншого, апеляційна скарга банку не містить жодних обґрунтувань та доказів на підтвердження того, якими саме процесуальними правами та яким чином, на думку банку, зловживає Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області, що на думку останнього свідчить про необхідність відмови у задоволенні такого клопотання.

30.11.2020 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса надійшли письмові пояснення на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, в яких окрім того, що вже було викладено в апеляційній скарзі, зазначено, що наявність ухвали про відкриття провадження у справі №916/2853/20 не може свідчити про існування спору між сторонами, оскільки при розгляді судом питання про відкриття про відкриття провадження у справі у суду була відсутня інформація щодо наявності постанови Великої палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 09.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727 таким, що не підлягає виконанню, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава приховало від суду таку інформацію та не додало до позову таку постанову; коли банку стало відомо про відкриття провадження у справі № 916/2853/20, банком було подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується копією зави про закриття провадження, яка наразі ще не розглянута.

Також, на думку банку, при вирішенні питання про забезпечення позову позивача та визначені відсутності підстав для зустрічного забезпечення, суд врахував лише інтереси позивача, але в загалі проігнорував інтереси банка, як стягувача та залишив поза увагою питання відшкодування можливих збитків, які будуть спричинені банку як стягувачу в результати зупинення виконання виконавчого напису та як наслідок скасування електронні торгів. У даному випадку мова йдеться про збитки банку, які пов`язані з проведенням державним виконавцем виконавчих дій щодо передачі майна на примусову реалізацію, в тому числі оплата здійснення оцінки арештованого майна, а також авансування банком інших витрат, пов`язаних з реалізацією арештованого майна з електронних торгів.

Окрім цього, 29.10.2020 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 420/8811/20 у межах забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава заборонено Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби. Міністерства юстиції України та Державному підприємству «СЕТАМ» вчиняти дії, направлені на реалізацію нерухомого майна, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю Укркава, в рамках виконавчого провадження № 59951815 з примусовою виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. №2727 від 09.11.2017 року до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, м. Київ своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційні скарги не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, в якому оголошувалась перерва, представники учасників справи підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, м. Київ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали. Ухвалу суду про відкриття та призначення справи до розгляду, яка направлялась йому за адресою його місця реєстрації, не отримав. При цьому, судова колегія зауважує, що згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 3 та 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання учасником справи кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатами, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою учасників справи щодо отримання кореспонденції, яка надходила на їх адресу.

Крім того, з метою належного повідомлення учасників справи неодноразово на офіційному веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду було розміщено відповідне повідомлення.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін та третіх осіб, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, в даному випадку предметом апеляційного перегляду є не рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи по суті, а ухвала, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса та Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 не потребують задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України та відсутні підстави для її скасування, з огляду на таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м.Чорноморськ Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просило суд вжити заходи до забезпечення позову до подання Товариством з обмеженою відповідальністю Укркава, м.Чорноморськ Одеської області позовної заяви до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса, за участю осіб, які можуть отримати статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ, Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, вчиненого 09.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727 за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Одеса, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 09.11.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727.

Заява про забезпечення позову ґрунтується на таких обставинах:

- виконавчим написом, вчиненим 09.11.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за №2727, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович з метою погашення частини заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава перед Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління AT Ощадбанк (надалі стягувач), звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю Укркава та переданий Товариством з обмеженою відповідальністю Укркава в іпотеку стягувачеві за Іпотечним договором, посвідченим 28.12.2011 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. та зареєстрованим в реєстрі за № 7545, зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін № 1 від 10.12.2012 року, зареєстрованим за № 5513; договором про внесення змін № 2 від 04.03.2014 року, зареєстрованим за № 694; договором про внесення змін № 3 від 28.08.2014 року, зареєстрованим за № 2895, а саме: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. Б з навісами літ. б. 61 загальною площею 7665,5 кв.м., будівель насосної літ. В з підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв.м., споруд: № 1, 8 огорожі, № 2, 3, 9 ворота, № 4 градирні, № 5 - резервуари для води, № 6 - артезіанську свердловину, № 7 - резервуар для шламу, № 10 - оглядові колодязі, № 1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 14А.

Зазначене майно передано боржником в іпотеку як забезпечення виконання власних зобов`язань за договором кредитної лінії № 86 від 28.12.2011 року, що діє зі змінами та доповненнями, внесеними додатковим договором № 1 від 19.01.2012 року, додатковим договором № 2 від 10.10.2012 року, додатковим договором № 3 від 07.12.2012 року, додатковим договором № 4 від 28.02.2012 року, додатковим договором № 5 від 28.08.2014 року, додатковим договором № 6 від 19.03.2015 року, додатковим договором № 7 від 24.04.2015 року, додатковим договором № 8 від 25.06.2015 року, укладеними між стягувачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Укркава - боржником.

У зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава з 30.12.2016 року по 08.11.2017 року (строк, за який проводиться стягнення) не виконало належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку предмета стягнення, задоволено наступні вимоги стягувача: 2 999 385,40 долари США - заборгованість за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими в іноземній валюті; 39 965 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими в національній валюті. З метою відшкодування стягувачу внесеної за вчинення виконавчого напису плати запропоновано стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава 80 000 грн.;

- 04.09.2019 року постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитром Євгеновичем відкрито виконавче провадження № 59951815 з примусового виконання виконавчого напису № 2727, вчиненого 09.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України;

- постановою від 10.10.2019 року у виконавчому провадженні № 59951815 описано та накладено арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. Б з навісами літ. б, 61 загальною площею 7 665.5 кв.м,. будівель насосної літ. В підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв.м., споруд № 1, 8 - огорожі, № 2, 3, 9 ворота, № 4 - градирні, № 5 - резервуари для води, № 6 - артезіанську свердловину, № 7 - резервуар для шламу, № 10 - оглядові колодязі, № 1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), що знаходиться за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ (Іллічівськ), вул. Промислова, 14А;

- постановою від 04.12.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 59951815 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю Експертно-консультаційний центр в особі директора Антонова Володимира Олександровича, який має сертифікат, виданий 14.09.2018 року за № 724/18, виданий Фондом державного майна України, для надання звіту з питань визначення вартості майна боржника, що описано та арештовано постановою від 10.10.2019 року;

- 28.08.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю Укркава отримано Повідомлення про оцінку арештованого майна від 20.08.2020 року № 59951815/20.1/4 у виконавчому провадженні № 59951815, в якому зазначено, що згідно звіту про оцінку майна від 07.05.2020 року, загальна ринкова вартість майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, на яке було накладено арешт, станом на 07.05.2020 року, складає 41 951 755 грн. без врахування ПДВ;

- 26.08.2020 року на офіційному сайті системи електронних торгів арештованого майна OpenMarket ДП СЕТАМ оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів арештованим у виконавчому провадженні № 59951815 майном Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, що є предметом іпотеки: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, розташованого за адресою: вул. Промислова, 14А. м. Чорноморськ. Одеська область, - номер лоту 440289. Дата проведення аукціону з примусової реалізації в рамках виконавчого провадження № 59951815 належного Товариству з обмеженою відповідальністю Укркава майна - будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, розташованого за адресою: вул. Промислова. 14А, м.Чорноморськ, Одеська область, - 25.09.2020 року з 09:00 до 18:00. 19.09.2020 року подано заявку на участь у торгах з примусової реалізації належного Товариству з обмеженою відповідальністю Укркава майна в рамках виконавчого провадження № 59951815;

- при цьому Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області планує звертатись з позовом до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса, за участю осіб, які можуть отримати статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ, Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київською міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, вчиненого 09.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2727 за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління АТ Ощадбанк;

- підставою позову Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м.Чорноморськ Одеської області планує визначити те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, з пропуском річного строку для його вчинення та за наявності спору про розмір заборгованості.

Зазначене, на думку заявника, свідчить, що процедура примусового виконання виконавчого напису № 2727 від 09.11.2017 року, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, вже розпочата, на 25.09.2020 року призначено проведення торгів з примусової реалізації майна Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, а отже, до моменту розгляду справи про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та прийняття рішення по суті, майно Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава може бути реалізовано різним суб`єктам, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову.

Також колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що в жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркава" звернулось до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України", треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з позовом, в якому просить господарський суд Одеської області:

- визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, вчинений 09.11.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 2727 за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»;

- визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», спрямовані на вчинення виконавчого напису, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Укркава» та переданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Укркава» в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за Іпотечним договором, посвідченим 28.12.2011 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. та зареєстрованим в реєстрі за № 7545, зі змінами та доповненнями внесеними договором про внесення змін № 1 від 10.12.2012 року, зареєстрованим за №5513, Договором про внесення змін № 2 від 04.03.2014 року, зареєстрованим за № 694, Договором про внесення змін № 3 від 28.08.2014 року, зареєстрованим за № 2895, а саме: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. «Б» з навісами літ. «б», « 61» загальною площею 7 665,5 кв.м., будівель насосної літ. «В» з підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв.м., споруд: № 1, 8 - огорожі, № 2, 3, 9 - ворота, № 4 - градирні, № 5 - резервуари для води, № 6 - артезіанську свердловину, № 7 - резервуар для шламу, № 10 - оглядові колодязі, № 1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 14А, в рахунок часткового погашення вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо погашення заборгованості за Договором кредитної лінії № 86 від 28.12.2011 року (зі змінами та доповненнями), укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укркава», що станом на 31.10.2017 року становить: 2 999 385,40 долари США - заборгованість за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими в іноземній валюті; 39 965 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими у національній валюті (виконавчий напис № 2727 від 09.11.2017 року);

- стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» судові витрати по справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.10.2020 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі № 916/2853/20, справу призначено до судового розгляду.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржниками в апеляційних скаргах, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наведена правова позиція викладена і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, і у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19.

Отже заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. Вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як було зазначено вище за текстом, в даному випадку заява про забезпечення позову подана до звернення до суду із позовною заявою, проте заявник заявляв про намір подати позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, вчинений 09.11.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 2727 за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», оскільки вважав, що такий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства через порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та неправомірність вимог стягувача в частині розміру заборгованості. Тобто майбутня позовна заява міститиме немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

При цьому судовою колегією встановлено, що в подальшому заявник звернувся із відповідним позовом до суду, та за його позовною завою відкрито провадження у справі.

Отже в даному випадку предметом позову є вимога немайнового характеру, з огляду на що, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, тому така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.

Так, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» обґрунтовувало її можливістю передчасної примусової реалізації майна (звернення стягнення на яке здійснено на підставі згаданого виконавчого напису) на прилюдних торгах до закінчення розгляду зазначеного позову.

При цьому, враховуючи те, що процедуру примусового виконання спірного виконавчого напису, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, вже розпочато, оскільки 04.09.2019 року постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитром Євгеновичем відкрито виконавче провадження №59951815 з примусового виконання виконавчого напису № 2727, вчиненого 09.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем, яким передбачено звернення стягнення на майно на користь банку, а заявник має намір оскаржити такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, - існувала реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову, до подання позовної заяви може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він мав намір звернутися до суду.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи виконавчою службою буде примусово реалізовано майно на прилюдних торгах, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Тому в даному випадку колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 09.11.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №2727, яким звернено стягнення на майно, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 року у справі № 910/4762/19 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.04.2020 року у справі №203/1491/19, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 910/19113/19.

Також, слід звернути увагу сторін, що захід забезпечення позову про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса не є тотожним з позовною вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки в даному випадку до вирішення спору по суті про відповідність/невідповідність оспорюваного виконавчого напису вимогам закону лише зупиняється процедура виконання такого виконавчого напису з метою надання можливості позивачу захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Доцільно в даному випадку, на думку колегії суддів, також зауважити, що застосований в даному випадку спосіб захисту не порушує права відповідача як іпотекодержателя, який відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про іпотеку" має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, оскільки в даному випадку не оспорюється право банку, як іпотеко держателя, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки за підставі іпотечного договору, а лише розглядається правильність вчинення виконавчого напису нотаріуса, і від цього залежить подальша можливість примусового виконання рішення на підставі цього виконавчого напису нотаріуса відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, судова колегія відхиляє аргументи Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса про недотримання збалансованості інтересів сторін під час ухвалення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову у справі, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльності" банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб. Отже господарська діяльність Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ, як банківської установи полягає у залученні у вклади коштів не конкретної особи або обмеженої кількості осіб, а необмеженої (на розсуд банку) кількості фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик. Тимчасове (до вирішення цього спору по суті) зупинення стягнення за вимогами до заявника, як одного із боржників банку, не є втручанням в господарську діяльність Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ.

Що стосується основного доводу апеляційних скарг обох скаржників, а саме того, що Товариство з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області вже зверталось із позовною заявою до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та за результатами розгляду вказаного позову, постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 по справі № 916/3006/17 спір вже вирішено по суті та відмовлено у задоволенні позовних вимог заявника, з огляду на що, скаржники вважають, що на даний час виконавчий напис є дійсним, не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, а виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису відкрито правомірно, а тому виконавчий напис, вчинений 09.11.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 2727 підлягає обов`язковому виконанню, та відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження за ним, судова колегія зазначає таке.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову та правомірність його подання не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог та взагалі можливості їх розгляду є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі № 914/970/18, від 13.01.2020 року у справі № 910/12879/19, від 19.06.2020 року у справі № 904/5876/19.

Фактично скаржники пов`язують безпідставність застосування заходів забезпечення позову у справі з тим, що позовні вимоги, з якими мав намір звернутись заявник в подальшому і звернувся в даному випадку, вже були предметом розгляду іншої справи, за такими ж підставами та з тим же колом учасників справи, з огляду на що скаржники вважають, що заявник зловживає своїми процесуальними правами, знову звертаючись до суду із позовом, спір за яким вже фактично вирішено судом.

Судова колегія зауважує, що вказані доводи скаржників не позбавлені правового підґрунтя, проте вони мають значення саме для вирішення спору по суті при розгляді позовних вимог, тоді як наразі предметом апеляційного перегляду є ухвала про забезпечення позову у справі.

Разом з тим, як зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 13.01.2020 року у справі № 910/12879/19, вирішуючи питання про необхідність застосування заходу із забезпечення позову, суд не повинен робити висновків про існування або відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки суд не доходив висновку про те, що позов є завідомо безпідставним, поданим за відсутності предмета спору або таким, що має очевидно штучний характер (п. 3 ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України), то, вирішуючи питання про застосування заходу із забезпечення позову, суд має виходити з того, що захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, можливий і, відповідно, з`ясувати, чи є підстави для достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення цих прав або інтересів позивача.

З урахуванням викладеного вказані доводи скаржників не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали місцевого суду про забезпечення позову у справі, постановленою за заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, оскільки такі доводи стосуються вирішення спору по суті, а саме: під час дослідження судом обставин наявності підстав для звернення до суду із таким позовом, наявності підстав для закриття провадження у справі, обґрунтованості/необґрунтованості позовних вимог та інше дослідження доводів інших учасників справи щодо штучності відповідного позову тощо. При цьому, якщо суд, що розглядає такий позов по суті, дійде висновку про обґрунтованість таких доводів, вказане буде підставою або для закриття провадження у справі за певними позовними вимогами, або для відмови у задоволенні позовних вимог.

Тоді як на стадії забезпечення позову у справі суд будь-якої інстанції позбавлений можливості взагалі досліджувати обставини правомірності звернення/майбутнього звернення позивача із позовом до суду, що в свою чергу виключає прийнятність вищевказаних доводів скаржників до уваги в даному випадку.

Щодо посилань скаржників на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2020 року у справ № 9901/241/19, в якій зазначено, що забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим, судова колегія зауважує, що вказаною заявником постановою Верховного Суду переглядалося рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 року № 628/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 06.12.2018 року №3732/1дп/15-18 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Голосіївського районного суду міста Києва, встановлені у вказаній справі обставини не є подібними до обставин, встановлених судами в цій справі, а тому викладені в ній висновки не підлягають беззастережному застосуванню в цій справі.

Крім того, в даному випадку задоволення заяви про забезпечення позову у справі не зупиняє виконання рішення суду, оскільки виконавче провадження, яке просить зупинити заявник, відкрито не за результатами розгляду судової справи, а на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Що стосується доводів Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса про те, що в ухвалі про забезпечення позову суд першої інстанції не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення та лишив поза увагою інтереси Акціонерного товариства «Ощадбанк», як стягувача, не забезпечивши відшкодування можливих збитків банку, які можуть бути спричинені, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Комплексний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що вирішення питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення саме за ініціативою суду є виключно правом суду, і лише подача відповідного клопотання зацікавленим учасником справи створює вже обов`язок суду вирішити позитивно чи негативно дане питання.

За відсутності відповідного клопотання про вжиття судом заходів щодо зустрічного забезпечення місцевий суд, з огляду на викладені норми, міг і не розглядати питання вжиття зустрічних заходів забезпечення позову, при цьому доказів наявності такого клопотання матеріали оскарження ухвали не містять та не заперечується скаржником.

Отже порушення місцевим судом норм процесуального права в даному випадку не вбачається.

Аналогічної правової позиції дотримується Касаційний господарський суд зокрема у постановах зі справ: від 18.07.2018 року № 916/2851/17, від 03.12.2018 року № 903/246/18, від 03.12.2018 року № 916/1040/18, від 15.01.2019 року № 915/870/18, від 25.02.2019 року №924/789/18, від 25.02.2019 року № 924/790/18, від 11.03.2019 року № 904/4795/18, від 11.06.2019 року № 916/2933/18, від 18.06.2019 року № 904/661/19, від 27.06.2019 року №916/73/19.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, висновками суду та доводами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Отже судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала відповідає приписам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційні скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса та Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 не потребують задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Що стосується клопотання Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса, викладеного в його апеляційній скарзі, про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю Укркава, м. Чорноморськ Одеської області заходів, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, за зловживання процесуальними правами, судова колегія зазначає таке.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України врегульовано неприпустимість зловживання процесуальними правами. Так, відповідно до приписів вказаної статті, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Так, скаржником в даному випадку, що вбачається зі змісту апеляційної скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Одеса, підставою, покладеною для вжиття судом заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами, є те твердження про те, що спір із аналогічним предметом, підставами позову та колом учасників справи вже був предметом розгляду судами України, за результатами чого є рішення, яке набрало законної сили, отже, на думку скаржника, подання заяви про забезпечення позову в даному випадку, як і сама майбутня позовна заява, фактично є затягуванням процесу реалізації майна, стягненого на підставі оскаржуваного виконавчого напису.

Дослідивши такі твердження, судова колегія зазначає, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

При цьому судова колегія зауважує, що у вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 58/505 та від 28.04.2020 року у справі № 910/6245/19.

Суд враховує, що у п. 1 ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Разом з тим, наведена норма чи будь-яка інша норма Господарського процесуального кодексу України не містить імперативної заборони подавати клопотання (заяви) для вирішення питання за відсутності інших підстав або нових обставин, а лише надає можливість суду визнати такі дії зловживанням процесуальними правами залежно від конкретних обставин, і, що важливо для конкретної даної ситуації, - за умови якщо таке питання вже вирішено судом.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 року у справі № 50з-20.

При цьому, право учасників справи на подання клопотань та заяв встановлене ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто подання особою заяви про забезпечення позову, є прямо передбачене процесуальним кодексом правом такої особи, що за відсутності інших обставин, унормованих ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, свідчить про належне користування позивачем правами, наданими йому чинним законодавством України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/16497/19.

При цьому, для визнання дії зловживанням процесуальними правами така обставина, як подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, наразі не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки як вже зазначалось раніше, предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову у справі до подачі позовної заяви, а такому будь-які питання щодо обґрунтованості позову та його суті судовою колегією розглядатись не можуть.

Таким чином, доводи Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса про зловживання заявником процесуальними правами на даному етапі є необґрунтованими та безпідставними, оскільки жодним чином не базуються на приписах Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 136-140, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Одеса та Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2020 року про забезпечення позову у справі № 916/2761/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 30.11.2020 року.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Г.П. Разюк
В.М. Головей