ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3169/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020, ухвалене суддею Рудь І.А. (повний текст якого підписаний 18.08.2020, м. Дніпро) у справі № 904/3169/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення шкоди, завданої нестачею вантажу в сумі 4 428 грн. 36 коп.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" шкоду у розмірі 4428,36 грн. та витрати по справі, що складаються із судового збору в розмірі 2102 грн та витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 3 936 грн. 08 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між позивачем та Приватним акціонерним товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" договору поставки № 0103/11798/1349 від 12.11.2019, за яким позивачу був направлений вантаж концентрат вугільний, який отриманий зі складанням комерційних актів № 460005/237 від 11.03.2020 та №460005/238 від 11.03.2020 про нестачу вантажу; з урахуванням того, що залізницею доставлено вантаж без його збереження, позивач вважає відповідача винним у спричиненні збитків.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі №904/3169/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" шкоду, завдану недостачею вантажу, у розмірі 4428 грн. 36 коп. та 2102 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез"ясування обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення суду від 18.08.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом ухвалено рішення на підставі неналежних доказів, таких як рахунок-фактура №93133985 від 04.03.2020, в якому визначена ціна продукції, оскільки вказаний рахунок виставлений продавцем ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" за договором постачання №0103/11798/134 від 12.11.2019, укладеним з покупцем ПрАТ "Запоріжкокс", в свою чергу, сторонами договору перевезення є залізниця та відправник вантажу (ДП "Морський торгівельний порт "Чорноморськ"), а за приписами ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу.

Зазначає, що вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 по справі №910/23346/16.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст..263 ГПК України, не скористався; про надання строку для подачі відзиву повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №517.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2020, справу №904/3169/20 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2020 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без руху у зв`язку з не поданням доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

29.09.2020 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 3071088 (#05) від 24.09.2020 про доплату 3153,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі №904/3169/20 та з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

03.12.2020 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/3169/20 у зв`язку з відпусткою Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020, справу №904/3169/20 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г. та ухвалою суду від 04.12.2020 справу прийнято вказаною колегією до свого провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

12.11.2019 між Приватним акціонерним товариством "Запоріжкокс" (покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (постачальник) укладено договір купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 0103/11798/1349 (далі договір), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (далі - ресурси) на умовах, передбачених договором.

За умовами п.2.1 договору кількість, номенклатура ресурсів зазначаються у специфікаціях до цього договору, які є його невід"ємними частинами.

Поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, зазначеними у специфікаціях; постачальник зобов"язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених у специфікаціях у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2000 року. Строки поставки ресурсів зазначаються у специфікаціях (п.п.3.2., 3.3 договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов"язань (в тому числі гарантійних) по цьому договору (п.п.10.2 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, зазначених у Специфікаціях, та включають в себе усі податки, збори й інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, повязані з поставкою ресурсів.

За умовами п. 1 Специфікації № 11 від 01.03.2020 до договору постачальник зобовязався поставити покупцю 6 818,231 (+/-10%) мт середньолетючого коксівного вугілля RES концентрат К (0-50) RES Coal LLC, виробник: Аффілійовані підрозділи ТОВ "РЕС Коул", країна походження США.

Також специфікацією обумовлено, що ресурси поставляються по території України; умови поставки FCA порт Чорноморськ, ст. Чорноморськ-Порт-експорт Одеської залізниці у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 року; поставка ресурсів здійснюється навалом з теплоходу "LOXANDRA" у березні 2020 року; вантажоотримувачем є ПрАТ "Запоріжкокс", ст. Запоріжжя-Ліве, Придніпровської залізниці.

04.03.2020 в межах Договору та Специфікації № 11 на адресу Позивача (вантажоодержувач) направлена партія концентрату вугільного (вугілля кам`яного (далі-вугілля)) у вагонах за залізничною накладною № 40090797 (основний перевізний документ), у тому числі у вагонах № 55022099 та № 61297206.

11.03.2020 на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 460005/237 про наявність виїмки та недостачі вантажу у вагоні № 55022099.

Так, у комерційному акті зафіксовано, що вагон № 55022099, вантажопідйомністю 70,0 т, прибув поїздом № 2461. Вагон у технічному відношенні справний.

У розділі "Д" (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) комерційного акту зазначено: "На підставі акту загальної форми № 41557 від 09.03.2020 станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, що прибув по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту, комісією у складі: приймальник поїздів ОСОБА_1 , прийомоздавальник заводу ОСОБА_2 , слідчий Заводського ВП Будей В.О., у присутності заступника начальника станції Тетері О.М., зі зважуванням вагону на справних електронних вагах "ПАТ ЗМК "Запоріжсталь" зав. № 48240714, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під № 0183, огляд-перевірка 18.12.2019. За документом значиться 5 напіввагонів, загальною масою 324550 кг, у вагоні № 55022099 значиться: тара перевірена 21 750 кг, нетто 64 050 кг. Фактично виявилось брутто 84 650 кг, тара з документу 21 750 кг, нетто 62 900 кг, що менше документу на 1 150 кг. У комерційному відношенні навантаження нижче рівня бортів на 20-40 см, нерівномірне з торцевими скосами. Вантаж маркований вапном, що відповідає перевізному документу. Порушене маркування, праворуч над 1-2 люками виїмка довжиною 200 см, шириною 100-240 см, глибиною 40-50 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. У технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінились. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній" (а.с. 13, 14).

Також 11.03.2020 на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 460005/238 про наявність виїмки та недостачі вантажу у вагоні № 61297206.

Так, у комерційному акті зафіксовано, що вагон № 61297206, вантажопідйомністю 70,0 т, прибув поїздом № 2461. Вагон у технічному відношенні справний.

У розділі "Д" (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) комерційного акту зазначено: "На підставі акту загальної форми № 41556 від 09.03.2020 станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, що прибув по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту, комісією у складі: приймальник поїздів Дементьєва Г.М., прийомоздавальник заводу ОСОБА_2 , слідчий Заводського ВП Будей В.О., у присутності заступника начальника станції Тетері О.М., зі зважуванням вагону на справних електронних вагах "ПАТ ЗМК "Запоріжсталь" зав. № 48240714, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під № 0183, огляд-перевірка 18.12.2019. За документом значиться 5 напіввагонів, загальною масою 324550 кг, у вагоні № 61297206 значиться: тара перевірена 22 750 кг, нетто 62650 кг. Фактично виявилось брутто 84 300 кг, тара з документу 22 750 кг, нетто 61 550 кг, що менше документу на 1 100 кг. У комерційному відношенні навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 20-40 см, нерівномірне з торцевими скосами. Вантаж маркований вапном, що відповідає перевізному документу. Порушене маркування над 7-ми люками виїмка довжиною 130-150 см, шириною 280 см, глибиною 40-50 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. У технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінились. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній" (а.с. 15, 16).

04.03.2020 Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" виставлено ПрАТ "Запоріжкокс" рахунок-фактуру №93133985 на оплату партії концентрату вугільного ціною за тону вугілля 3754,12 грн. (а.с.17).

При цьому, у рахунку визначено, що вантажовідправником є ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", пункт відправлення: Чорноморськ-Порт-експорт; вантажоодержувачем є ПрАТ "Запоріжкокс", пункт призначення: Запоріжжя-Ліве.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для вугілля становить 1% маси, зазначеної в перевізному документі.

За розрахунком позивача з врахуванням зазначеної норми:

- загальна недостача партії вугілля у вагоні № 55022099 складає 2293,02 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі:

1150 кг (виявлена недостача) 640,50 кг (норма недостачі) = 509,50 кг.

Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає:

3754,12 грн. (ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури № 93133985 від 04.03.2020 р.) х 0,509 т (розмір недостачі) = 1910,85 грн. (вартість недостачі без ПДВ)+382,17 грн (ПДВ)=2293,02 грн.

загальна недостача партії вугілля у вагоні № 61297206 складає 2135,34 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі:

1100 кг (виявлена недостача) 626,50 кг (норма недостачі) = 473,50 кг.

Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає:

3754,12 грн. (ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури № 93133985 від 04.03.2020 р.) х 0,474 т (розмір недостачі) = 1779,45 грн. (вартість недостачі без ПДВ)+355,89 грн (ПДВ)=2135,34 грн.

Тобто, загальна вартість нестачі в обох вагонах становить 4428,36 грн.

Позивач вважає, що нестача вантажу у вагонах виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, що й стало причиною звернення з позовом до суду.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача вартості фактичної шкоди, спричиненої позивачу, в зв`язку з неотримання в повному обсязі відвантаженого товару.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст.110, 114 Статуту залізниць України зазначив, що відповідач, як перевізник, відповідає за схоронність вантажу з моменту його прийняття до перевезення до видачі вантажоодержувачу; таким чином, оскільки нестача вантажу зафіксована комерційними актами та її фактична кількість перевищує гранично допустиму норму втрати, то перевізник відповідає за фактично спричинені збитки, зокрема за не отриманий вантажоодержувачем товар. При цьому, відсутність своєї вини у нестачі товару згідно зі ст.111 Статуту залізниць України відповідачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення.

Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 924 Цивільного кодексу України регламентовано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 105 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно ст. ст. 110, 111, 113 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція). За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Статтею 314 ГК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для таких вантажів, як мінеральне паливо, кокс, руда залізна тощо.

Згідно ст. 130 Статуту залізниць України, пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії. Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріалами справи встановлено, що залізниця без зауважень щодо придатності рухомого складу до перевезення в комерційному відношенні прийняла до перевезення товар, зокрема у вагонах № №55022099, 61297206, в яких виявлено нестачу вантажу.

За нормами ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту приймання до видачі одержувачу.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів, що засвідчують непридатність вагонів в комерційному відношенні при прийманні залізницею до перевезення та фактичну нестачу вантажу під час його комісійної видачі одержувачу, з урахуванням норм права, що регламентують відповідальність залізниці за несхоронність доставленого вантажу, обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення вартості не отриманої позивачем продукції (з урахуванням норми нестачі).

З урахуванням норми недостачі 1% маси, зазначеної в перевізних документах, вагова недостача по даним поставкам склала:

- у вагоні №55022099 відповідальна нестача 0,509 т на суму 2293,02 грн. з ПДВ, виходячи з вартості товару за тону 3754,12 грн;

- у вагоні №61297206 відповідальна нестача 0,474 т на суму 2135,34 грн. з ПДВ, виходячи з вартості товару за тону 3754,12 грн, яка вірно розрахована позивачем.

Доказів відсутності вини залізниці у втраті вантажу, зокрема, доказів наявності недоліків тари, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення, що виключають покладення відповідальності на залізницю за нормами ст.111 Статуту залізниць України, що також передбачено ст.314 Господарського кодексу України відповідачем не надано, відсутні в матеріалах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неналежність як доказу, рахунку виставленого ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" позивачу для оплати товару, в яких визначена вартість товару, то вони не приймаються в силу положень ст.130 Статуту залізниць України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України.

Так, як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, у правовідносинах з приводу поставки товару (за договором поставки № 0103/11798/1349 від 12.11.2019) сторонами є постачальник ПрАТ "МК "Азовсталь" та покупець ПрАТ "Запоріжкокс".

При цьому, ч. 6 ст. 267 ГК України встановлено, що договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, сторонами у договорі поставки № 0103/11798/1349 від 12.11.2019 визначено, що кількість, вартість, умови поставки ресурсів визначається у специфікаціях, які є невід"ємними частинами договору. У специфікації №11 до договору досягнуто згоди щодо того, що виробником товару є: Аффілійовані підрозділи ТОВ "РЕС Коул", країна походження США, а постачальником ПрАТ "МК "Азовсталь", в тому числі по Україні через порт Чорноморськ, ст.Чорноморськ-Порт-експорт Одеської залізниці.

У рахунку №93133985 від 04.03.2020 вказана інформація також наявна.

Таким чином, докази наявні у справі більш вірогідно свідчать, що відправником за залізничною накладною є саме ПрАТ "МК "Азовсталь" через порт Чорноморськ.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що сторони, реалізуючи принцип свободи договору, саме в такий спосіб врегулювали свої господарські відносини, і за договором постачальником виступав ПрАТ "МК "Азовсталь", що і зумовило виставлення рахунків саме постачальником (стороною договору), та що не звільняє відповідача від виконання свого обов`язку з відшкодування відповідальної недостачі за спірним перевезенням.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Позивачем у даному випадку доведена наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у спірних вагонах, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі товару на загальну суму 4428,36 грн та наявності причинного зв`язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні № 53543252 сталась не з вини відповідача (відповідно до ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст.127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст.113 Статуту залізниць України).

Таким чином, позивачем до матеріалів справи надані всі необхідні документи, які мають бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків.

При цьому посилання апелянта на висновки Верховного Суду наведені у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 по справі №910/23346/16, не приймаються судом апеляційної інстанції, як прийняті за інших фактичних обставин справи, оскільки по цій справі з позовом звернувся вантажовідправник за переуступним написом вантажоодержувача, в той час як, в даному випадку з позовом звернувся вантажоодержувач і надав необхідні документи, що підтверджують оплату недоотриманого товару, а вантажовідправником є особа, визначена договором поставки (специфікації до нього) та зазначена у рахунку на оплату, як вантажовідправник.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 4428,36 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі № 904/3169/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі № 904/3169/20 - залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.12.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік