ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.11.2020 Справа № 905/1218/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Конько В.В., розглянувши справу

за позовом Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область, в інтересах держави в особі позивача, Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гаспарової Юлії Зурабівни, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 36645,71грн, пені в сумі 2075,59грн; розірвання договору №1331-О від 16.10.2013 довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя; зобов`язання повернути нежитлове приміщення за актом прийому-передачі

Представники учасників справи:

прокурор не з`явився

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область, в інтересах держави в особі позивача, Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гаспарової Юлії Зурабівни, м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 36645,71грн, пені в сумі 2075,59грн; розірвання договору №1331-О від 16.10.2013 дострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя; зобов`язання повернути за актом прийому-передачі нежитлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №1331-О довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя від 16.10.2013 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, чим також зумовлено нарахування заявленої до стягнення пені; вказані порушення, як зазначає позивач є також підставою для розірвання спірного договору. Позивач вважає позовні вимоги правомірними; позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач пояснень по суті спору не надав, правом на подання відзиву на позов не скористався; у судові засідання 23.07.2020, 25.08.2020, 10.09.2020, 21.09.2020, 22.10.2020, 04.11.2020, 19.11.2020 не з`явився, представника не направив; про дату, час і місце проведення судових засідань повідомлявся в порядку ст.120 Господарського процесуального кодексу України шляхом направлення ухвал від 03.07.2020, 23.07.2020, 25.08.2020, 10.09.2020, 21.09.2020, 22.10.2020, 04.11.2020 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , та 24.09.2020 засобами телефонного зв`язку (тел. НОМЕР_1 ).

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач 16.11.2020 змінила місце реєстрації/проживання на адресу: АДРЕСА_2 . Заяви про зміну місця проживання в порядку ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не подано; водночас актуальна адреса зазначена в заяві відповідача про доступ до електронної справи (заява надійшла 26.11.2020 через підсистему «Електронний суд» вх.№07-10/931).

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.07.2020; розгляд справи здійснено в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначене на 25.08.2020 з подальшим відкладанням на 10.09.2020, 21.09.2020, 07.10.2020; строк підготовчого провадження ухвалою суду від 21.09.2020 продовжено на 30 днів; у зв`язку з перебуванням судді Аксьонової К.І. на лікарняному з 06.10.2020, судове засідання, призначене на 07.10.2020, не відбулось; ухвалою суду від 22.10.2020 підготовче засідання призначено на 04.11.2020; ухвалою суду від 04.11.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.11.2020.

У судове засідання 19.11.2020 прокурор та представники сторін не з`явились; про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст.42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву, згідно з положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

16.10.2013 між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Савран Юлією Зурабівною (орендар) укладено договір №1331-О довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя.

Відповідно до п.1.1 договору на підставі заяви орендаря від 22.08.2013 та договору купівлі-продажу свідоцтва на право довгострокової оренди № 1331-0 від 11.09.2013р. орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування вбудоване нежитлове приміщення (будівлю, споруду ) № 83 (вісімдесят три), загальною площею 294,70 кв.м., що складає 1/1 частки, розташоване за адресою: місто Маріуполь, вулиця Київська, 76 (сімдесят шість) на земельній ділянці, яка знаходиться у розпорядженні міської ради, а саме: літ.А/п, підвал, приміщення № 83 (кімнати 1-16,16а,17-21); приямок літ.а5, спуск у підвал літ.аб, спуск у підвал літ.а7; для використання під спортивний клуб. Нежитлове приміщення (будівля, споруда) дійсно належить територіальній громаді міста Маріуполя згідно свідоцтва про право власності САЕ № 719567, виданого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 17.08.2013. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.08.2013 року, виданого державним реєстратором реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області Бородіною Катериною Сергіївною за реєстраційним №23 ( номер запису про право власності: 2155018).

Відповідно до п.2.1 договору вступ орендаря у тимчасове платне володіння та користування приміщенням (будівлею, спорудою) здійснюється на підставі договору та свідоцтва на право довгострокової оренди нежитлових приміщень (будівель, споруд) міської комунальної власності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення (будівлі, споруди).

Передача приміщення (будівлі, споруди) в оренду не дає орендарю права власності на це приміщення. Власником орендованого приміщення (будівлі, споруди) залишається Маріупольська міська рада, а орендар володіє та користується ним протягом терміну оренди (п.2.2 договору). Приміщення (будівля, споруда) вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання акту прийому-передачі (п.2.3 договору).

Згідно з пп.б п.4.2 договору орендар зобов`язаний щомісячно і в повному обсязі вносити одержувачу орендну плату.

Розділ 5 договору визначає платежі та розрахунки згідно договору.

Розмір орендної плати визначається на підставі рішення Маріупольської міської ради від 24.04.2012 № 6/18-1851 (п.5.1 договору). За вказане у п.1.1 договору приміщення встановлений розмір орендної плати за базовий місяць вересень 2013р. у розмірі 1968,26 грн. (згідно додатку). Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяцем до останнього числа першого місяця оренди (п.5.2 договору). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оплата проводиться щомісячно не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним. Орендар зобов`язаний отримати рахунок на оплату у бухгалтерії управління міського майна Маріупольської міської ради. Рахунки на оплату видаються орендарю з 11 по 19 число кожного місяця. При отриманні рахунку необхідно мати копію платіжного документу про оплату за оренду приміщення (будівлі, споруди) за попередній період (п.5.3 договору).

Відповідно до п.7.3 договору у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконані у повному обсязі.

До вимог з виконання умов договору та стягнення пені і неустойки застосовується позовна давність терміном у 10 років (п.10.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації і діє до 13 вересня 2023 року (п.8.1 договору).

Зміни та доповнення до договору можуть мати місце за згодою сторін, крім випадків, передбаченнях п.5.4. цього договору. Зміни та доповнення до договору, які вносяться однією стороною, розглядаються другою стороною у місячний термін. У випадку ненадання відповіді у місячний термін за результатами розгляду, наведені зміни та доповнення вважаються прийнятими (п.8.2 договору).

Дострокове розірвання договору може бути за згодою Сторін. Орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та вимагати від Орендаря повернення орендованого нежитлового приміщення (будівлі, споруди), вказаного у п.1.1. цього договору, якщо Орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців поспіль, не використовує приміщення протягом одного року за цільовим призначенням або іншим чином порушує суттєві умови договору. У випадку відмови орендодавця від договору, договір є розірваним з моменту отримання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору. Також договір може бути розірваний за ініціативою однієї зі сторін за рішенням суду, у випадку невиконання іншою стороною обов`язків або з інших підстав, які передбачені чинним законодавством (п.8.3 договору).

Реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов або припинення цього договору (п.8.5 договору).

Договір №1331-О від 16.10.2013 зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.10.2013 за №2037.

Додатком до договору №1331-О від 16.10.2013 визначений розрахунок розміру плати за оренду нежитлового приміщення (будівлі, споруди), відповідно до розділу III якого визначений розрахунок розміру плати за оренду нежитлового приміщення (будівлі, споруди) за базовий місяць, опл.міс. 237856,00 * 10,000% * 0,99300 / 12 *100 = 1968,26грн. Додаток підписаний провідним спеціалістом та орендарем без заперечень та зауважень.

У виконання умов договору Управління міського майна Маріупольської міської ради передало, а Фізична особа-підприємець Савран Юлія Зурабівна прийняла нежитлове приміщення, загальною площею 294,70кв.м., літ.А1/п, підвал, приміщення № 83, кімнати 1-16,16а, 17-21 у будинку №76 по вул. Київська, м. Маріуполь, що підтверджується актом прийому-передачі №7556 від 16.10.2013.

Акт №7556 від 16.10.2013 прийому-передачі нежилого приміщення у будинку №76 по вулиці Київська підписаний представниками орендодавця та орендаря сторін без зауважень, отже, вказаний акт приймається судом, як належний доказ приймання-передачі нежитлового приміщення, загальною площею 294,70кв.м., розташоване: літ.А1/п, підвал, приміщення №83, кімнати 1-16,16а,17-21 будинку №76 по вул. Київська.

06.08.2015 між Департаментом міського майна Маріупольської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гаспаровою Юлією Зурабівною (орендар) підписано додатковий договір (зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2015 за №1429) до договору №1331-О від 16.10.2020, відповідно до п.п.1,2 якої на підставі рішення Маріупольської міської ради від 30.12.2014 за № 6/43-5016 у зв`язку з перейменуванням управління міського майна Маріупольської міської ради в преамбулі, а також далі по тексту договору від 16.10.2013 року № 1331-0 на оренду нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності та розташованого за адресою: м. Маріуполь, вулиця Київська,76 (сімдесят шість) назву юридичної особи Управління міського майна Маріупольської міської ради замінити на Департамент міського майна Маріупольської міської ради. На підставі свідоцтва про шлюб від 02.11.2013 серія НОМЕР_2 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб - підприємців від 25.02.2014 серія АД № 275871 в преамбулі, а також далі по тексту договору оренди прізвище орендаря фізичної особи - підприємця Савран Юлія Зурабівна замінити на Гаспарову Юлію Зурабівну.

Рішенням №7/30-2615 від 25.04.2018 Маріупольської міської ради були внесені зміни до структури та положень виконавчих органів міської ради. Відповідно до п.5 зазначеного рішення з 01.08.2018 припинено орган місцевого самоврядування - Департамент міського майна Маріупольської міської ради у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради. Одночасно, п.5.3 рішення міської ради встановлено, що Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та юридичних обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради.

Рішенням №7/33-2941 від 25.07.2018 Маріупольської міської ради затверджене Положення про департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, відповідно до п.1.1 якого, Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та юридичних обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради.

Таким чином, до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради перейшли права орендодавця за спірним договором, внаслідок чого, останній є належним позивачем по справі.

Прокурор зазначає, що за Фізичною особою-підприємцем Гаспаровою Ю.З. обліковується заборгованість за договором дострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя №1331-О від 16.10.2013 за період липень-грудень 2019, січень-лютий 2020 у розмірі 36645,71грн, що також вбачається з рахунку №2978/1 від 02.05.2020, відповідно до якого орендна плата за нежитлове приміщення з урахуванням перерахунку згідно індексу інфляції за період липень-грудень 2019, січень-лютий 2020 становить 36645,71грн з розрахунку: липень 2019 - 4347,54грн, серпень 2019 - 4564,33грн, вересень 2019 - 4596,28грн, жовтень 2019 - 4628,45грн, листопад 2019 - 4633,08грн, грудень 2019 - 4623,81грн, січень 2020 - 4633,06грн, лютий 2020 - 4619,16грн.

Підставою для звернення прокурора до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 36645,71грн, пені в сумі 2075,59грн; розірвання договору №1331-О від 16.10.2013 довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя; зобов`язання повернути нежитлове приміщення за актом прийому-передачі, стало порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині внесення орендної плати у встановлених договором строк за період липень-грудень 2019, січень-лютий 2020. Звернення з даним позовом до суду прокурор обумовлює неналежним здійсненням позивачем своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави.

Досліджуючи підстави звернення прокурора з даним позовом, судом враховано таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Положеннями чч.3,4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.

Прокурор виконує субсидіарну роль та замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Разом з тим, надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В обґрунтування підстав для представництва, прокурор зазначив, що порушення інтересів держави полягає в тому, що несплата відповідачем орендної плати позивачу, який в подальшому перераховує її частину міському бюджету унеможливлює фінансування сфери освіти, призводить до неможливості достатнього фінансування збоку держави пріоритетних напрямків економічного, соціального та культурного життя суспільства. Несплата до місцевого бюджету орендної плати за комунальне майно позбавляє конкретну територіальну громаду правомочностей власника надходжень до відповідного бюджету в тому обсязі, який дозволяє забезпечити функціонування і життєдіяльність відповідної територіальної громади та держави в цілому.

У контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади, але також у захисті інтересів органів місцевого самоврядування, компетенція яких не має загальнодержавного характеру, але направлена на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до відання цих органів.

Кошти з орендної плати сплачуються до бюджету міста Маріуполя, тобто позивач є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Звернення прокуратури з вказаним позовом обумовлені неналежним здійсненням позивачем своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави.

Прокурор до подання позову до суду звернувся до позивача з листами №39-4334вих-19 від 26.11.2019 та №39-1347вих-20 від 26.03.2020, в яких повідомив позивача про наявність у відповідача заборгованості з орендної плати та просив у 10-денний строк з дня отримання запиту надати копії документів, необхідних для звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати. У відповідь на листи прокуратури позивачем було надано копії витребуваних документів (лист №26-9112-07 від 15.04.2020).

Незважаючи на обізнаність про порушення, позивач за судовим захистом інтересів держави не звертався. Вказаними обставинами обумовлена реалізація прокурором наданих Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» повноважень щодо представництва інтересів держави в суді та для звернення до господарського суду із позовною заявою на захист інтересів держави.

Після спливу розумного строку 25.06.2020 прокурор направив позивачу повідомлення №39/1-1875вих-20 про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради.

З огляду на наведене підстави для представництва прокурором інтересів держави підтверджені, звернення прокурора в інтересах держави до господарського суду в цій справі відповідає функції представництва прокуратурою інтересів держави та направлено на їх захист.

Розглядаючи спір по суті позовних вимог та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Проаналізувавши договір №1331-О від 16.10.2013, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін підпадають під регулювання ст.ст.759-786 Цивільного кодексу України, ст.ст.283-288 Господарського кодексу України.

Судом враховано, що на час укладання договору оренди відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, були врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 01.02.2020). На час розгляду справи є чинним Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX від 03.10.2019 (набрав чинності 27.12.2019; введено в дію 01.02.2020).

За приписами ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом приписи містяться в ч.1 ст.283 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-XII, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX, ч.1 ст. 283, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України та ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності. При цьому приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

В контексті зазначених норм укладений між сторонами договір №1331-О від 16.10.2013 довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя є належною підставою для виникнення у Фізичній особі-підприємця Гаспарової Ю.З. як орендаря грошових зобов`язань зі сплати орендної плати згідно з умовами договору.

Відповідач не мав підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення орендних платежів щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним відповідно до п.5.3 договору.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Між тим з матеріалів справи не вбачається виконання відповідачем зобов`язань з повної та своєчасної сплати орендної плати у встановлений п.5.3 договору №1331-О від 16.10.2013 строк, нарахованої за період липень-грудень 2019, січень-лютий 2020, внаслідок чого утворилась та має місце заборгованість за договором в загальному розмірі 36645,71грн, доказів сплати якої відповідачем не надано.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної внесення орендної плати є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з повної та своєчасної внесення орендної плати у строк встановлений договором №1331-О від 16.10.2013, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за договором №1331-О довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя від 16.10.2013 в розмірі 36645,71грн, отже позов в цій частині підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов в частині стягнення орендної плати суд зазначає, що матеріали справи не містять посилань сторін на наявність встановлених ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України обставин звільнення наймача від її сплати.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 2075,59грн, суд зазначає таке.

Нарахування пені у сумі 2075,59грн за період з 01.05.92019 по 02.04.2020 зумовлено порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

За приписами ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст. 217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій за приписами ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлену до стягнення пеню позивачем нараховано на підставі п.7.3 договору, за умовами якого у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконані у повному обсязі.

Враховуючи визначений п.5.3 договору строк внесення орендної плати, останнім днем сплати орендної плати за зобов`язаннями за липень 2019 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) - 02.09.2019, за серпень 2019 - 30.09.2019, за вересень 2019 - 31.10.2019, за жовтень 2019 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) - 02.12.2019, за листопад 2019 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) - 02.01.2020, за грудень 2019 - 31.01.2020, за січень 2020 - 02.03.2020 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України), за лютий 2020 - 31.03.2020, отже, першими днями порушення строку оплати, з яких можливе нарахування пені є 03.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019, 03.12.2019, 03.01.2020, 01.02.2020, 03.03.2020 та 01.04.2020 відповідно.

За результатом проведеної судом перевірки встановлено, що прокурором неправильно вказано початкові дати періодів нарахування пені за зобов`язаннями за липень, жовтень, листопад 2019 та січень 2020.

Здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що пеня складає більшу суму, ніж заявлена позивачем. Разом з тим з урахуванням ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у сумі 2075,59грн.

Положеннями ч.1 ст.188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно з ч.1 ст.782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Договір №1331-О від 16.10.2013 довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди) набуває чинності з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації і діє до 13 вересня 2023 року (п.8.1 договору).

Умовами договору встановлено, що дострокове розірвання договору може бути за згодою Сторін. Орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та вимагати від Орендаря повернення орендованого нежитлового приміщення (будівлі, споруди), вказаного у п.1.1. цього договору, якщо Орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців поспіль, не використовує приміщення протягом одного року за цільовим призначенням або іншим чином порушує суттєві умови договору. У випадку відмови орендодавця від договору, договір є розірваним з моменту отримання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору. Також договір може бути розірваний за ініціативою однієї зі сторін за рішенням суду, у випадку невиконання іншою стороною обов`язків або з інших підстав, які передбачені чинним законодавством (п.8.3 договору).

Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України

Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором (ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX).

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди майна як систематичне невнесення орендної плати (протягом трьох місяців п.8.3 договору) є достатньою правовою підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення №1331-О від 16.10.2013, що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя, яке полягає у систематичному невнесенні орендних платежів в строки та в порядку, визначених договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання договору дострокової оренди нежитлового приміщення №1331-О від 16.10.2013, що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя; позов в цій частині є підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Обов`язок орендаря у разі припинення договору оренди повернути орендоване майно орендодавцю також встановлений ч.1 ст.25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX від 03.10.2019.

З урахуванням задоволення позову в частині розірвання договору оренди №1331-О від 16.10.2013 за вимогою орендодавця позов в частині зобов`язання відповідача повернути позивачу орендоване нежитлове приміщення за актом прийому-передачі підлягає задоволенню як похідна вимога.

Витрати прокурора зі сплати судового збору у сумі 6306,00грн, виходячи з встановлених ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставок судового збору за подання до господарського суду двох вимог немайнового характеру: 1. розірвання договору (судовий збір у сумі 2102грн на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020); 2. зобов`язання вчинити певні дії, що не носять грошового характеру, а саме: повернути об`єкт оренди за актом прийому-передачі внаслідок розірвання договору оренди (судовий збір у сумі 2102грн на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб); та однієї вимоги майнового характеру: стягнення орендної плати та пені у загальній сумі 38721,30грн (судовий збір у сумі 2102грн на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки 1,5 % ціни позову становить меншу суму, ніж мінімальний розмір судового збору за подання вимоги майнового характеру) згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Решта сума судового збору у сумі 1465,84грн, сплаченого платіжним доручення №1230 від 25.05.2020 на загальну суму 7771,84грн, за приписами ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню платнику за клопотанням особи, яка його сплатила, у зв`язку з внесенням в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гаспарової Юлії Зурабівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, б. 70, ) заборгованість з орендної плати за договором №1331-О від 16.10.2013 довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя у сумі 36645,71грн та пеню у сумі 2075,59грн.

Розірвати договір №1331-О від 16.10.2013 довгострокової оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В., зареєстровано в реєстрі за №2037.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Гаспарову Юлію Зурабівну ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) повернути Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, б.70, ) за актом прийому-передачі вбудоване нежитлове приміщення №83 загальною площею 294,70кв.м., що складає 1/1 частки, розташоване за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул.Київська, 76, а саме: літА/п, підвал, приміщення №83 (кімнати 1-16, 16а, 17-21); приямок літ.а.5, спуск у підвал літ.а.6, спуск у підвал літ.а7.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гаспарової Юлії Зурабівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Донецької обласної прокуратури (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул.Університетська, б. 6, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 6306,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 19.11.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2020.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова