ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2020 Справа № 905/1756/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез-ВІП»
доПриватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика»
простягнення 260 870,95 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез-ВІП» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» основної заборгованості у розмірі 230000,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 4864,60 грн, 3% річних у розмірі 4158,90 грн та пені у розмірі 21847,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №99 від 08.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.10.2020 відкрито провадження у справі №905/1756/20, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.10.2020 отримана відповідачем 10.10.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №297.

27.10.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою урегулювання спору та укладення мирової угоди.

Однак, станом на 04.12.2020 до суду не надійшло мирової угоди, укладеної між сторонами.

Суд звертає увагу, що розгляд справи №905/1756/20 здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, згідно яких судові засідання взагалі не проводяться. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач станом на 04.12.2020 не реалізував своє право на подання відзиву.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез-ВІП» (позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Діанівська птахофабрика» (відповідач, покупець) підписано договір поставки №99 (далі - Договір) з протоколом розбіжностей від 08.01.2020.

За умовами п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах. Визначених у цьому договорі передати, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та своєчасно оплатити препарати ветеринарного призначення (надалі - товар).

У зв`язку з неможливістю наперед визначити кількість та асортимент товару, сторони домовились про те, що ціна, асортимент та кількість (об`єм) кожної партії товару вказується в рахунках, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору доказом факту поставки товару є оформлені належним чином видаткові документи (видаткові накладні та товарно-транспорті накладні, довіреність).

Пунктами 2.5, 2.6 Договору встановлено, що приймання товару за кількістю здійснюється за видатковими накладними на кожну окрему партію, а приймання товару за якістю здійснюється за сертифікатами якості.

Згідно з п. 2.10 Договору пред`явлення претензії щодо кількості товару здійснюється в день поставки товару, що якості - не пізніше ніж через 14 днів після отримання товару.

У відповідності до п. 3.1 Договору загальна вартість цього Договору складається з вартості поставленого постачальником та прийнятого покупцем товару, зазначеної у рахунках і видаткових накладних на кожну партію товару протягом дії договору.

Постачальник має право змінювати ціни на товар у разі зміни ринкових цін на товар, та/або приймання органами державної влади законодавчих актів, що впливають на формування договірної ціни, зростання цін на сировину, матеріали, енергоносії, зростання курсу долара, а також впливу інфляції на ціну товару. Про зміни ціни на товар постачальник повідомляє покупця до поставки товару шляхом надання покупцю рахунки-фактури зі зміненими цінами. Оплата вказаного рахунку-фактури покупцем вважається узгодженням сторонами нової ціни. Зміни ціни не розповсюджується на вже оплачений покупцем товар.

Датою отримання товару є дата видаткової накладної (п. 3.4 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору поставка товару здійснюється на умовах:

4.2.1 EXW, Інкотермс 2010, (самовивіз) зі складу постачальника.

4.2.2 якщо сума замовлення, зазначена у видаткові накладній складає не менше 4000 грн:

DDP, Інкотермс 2010, силами та за рахунок постачальника на склад покупця за адресою

СРТ, залученням перевізника, служби поштової доставки, (Нова Пошта та інш.) на склад перевізника.

Згідно з п. 4.5 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання первинних документів представником покупця.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (п.10.1 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 238777,20 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №31 від 11.01.2020 на суму 198220,80 грн, №105 від 07.02.2020 на суму 40556,40 грн, та експрес-накладними «Нової пошти» від 11.01.2020, від 07.02.2020.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, підтверджується підписами його представника на вказаних видаткових накладних та довіреностями відповідача на отримання товару від позивача.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано копії податкових накладних, у яких позивачем відображено проведення господарських операцій за накладними та копії квитанцій про реєстрацію податкових накладних.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача за Договором не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов`язки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.3 Договору покупець здійснює оплату поставленого товару наступним чином:

20% від суми замовленого товару сплачується покупцем постачальнику на умовах передоплати протягом 1 робочого дня з дати отримання рахунку на оплату;

80% від суми замовленого товару сплачується покупцем постачальнику на умовах відстрочки платежу, але не більш, ніж на 14 календарних днів з дати отримання товару.

Таким чином, згідно з умовами Договору відповідач зобов`язаний був оплатити товар поставлений за видатковою накладною №31 від 11.01.2020 у строк до 28.01.2020 включно (оскільки товар за даною накладною фактично отримано відповідачем 14.01.2020), а за видатковою накладною №105 від 07.02.2020 у строк до 24.02.2020 (оскільки товар за даною накладною фактично отримано відповідачем 06.01.2016 та з урахуванням того, що 14-й день (23.02.2020) припадає на неділю - вихідний день, кінцевий строк оплати переноситься на наступний перший робочий день).

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов`язання за Договором виконав неналежним чином, за поставлений товар в повному обсязі не розрахувався, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 230000,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією про сплату заборгованості №27 від 14.04.2020, в якій, зокрема, вимагав сплатити заборгованість за договором №99 від 08.01.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем належними та доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем, не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 230000,00 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4864,60 грн, 3% річних у розмірі 4158,90 грн та пеню у розмірі 21847,45 грн.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати за товар покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення.

Відповідно до п. 7.6 Договору щодо стягнення штрафних санкцій (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за Договором здійснюється за весь період такого прострочення.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов`язання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Як вбачається з розрахунку пені наведеного у позовній заяві, позивачем здійснено нарахування пені з посиланням на п.п. 7.2, 7.6 Договору за період з 31.01.2020 по 02.09.2020 на суму 238777,20 грн та з 02.09.2020 (фактично нараховано з 03.09.2020) по 30.09.2020 на суму 230000,00 грн.

У п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом встановлено, що п.п. 7.2, 7.6 Договору не містять ні іншого конкретно визначеного строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначення «до дати фактичного виконання», тощо.

Отже, умову, передбачену у п. 7.6 Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №911/634/19.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок пені, суд визнає його невірним у зв`язку з неправильним визначенням настання у відповідача строку платежу за видатковою накладною №105 від 07.02.2020 та неправомірним нарахуванням пені на загальну суму поставки - 238777,20 грн (суму 2-х видаткових накладних) з 31.01.2020, оскільки прострочення за видатковою накладною №105 від 07.02.2020 виникло лише 25.02.2020, тому розрахунок пені повинен здійснюватись з урахуванням строку платежу за кожною видатковою накладною окремо.

Крім того, враховуючи, що шестимісячний строк від дня, коли відповідач мав виконати зобов`язання з оплати за видатковою накладною №31 від 11.02.2020 спливає 29.07.2020, а за видатковою накладною №105 від 07.02.2020 спливає 25.08.2020, нарахування пені за видатковою накладкою №31 від 11.01.2020 на суму 198220,80 грн повинно бути проведено з 31.01.2020 (початкова дата нарахування визначена позивачем) по 29.07.2020 та відповідно за видатковою накладеною №105 від 07.02.2020 на суму 40556,40 грн з 25.02.2020 (дата прострочення зобов`язання) по 25.08.2020.

За здійсненим судом перерахунком розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 20130,44 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають, у зв`язку їх з безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є правомірними.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд визнає його невірним у зв`язку з неправильним визначенням настання у відповідача строку платежу за видатковою накладною №105 від 07.02.2020. Також відповідачем не враховано, що в 2020 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком, з урахуванням вищезазначеного, в межах періоду заявленого позивачем, розмір 3% річних та інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухвалені рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Матеріали справи не містять відповідної заяви про збільшення позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 4864,60грн та 3% річних у розмірі 4158,90 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» (85783, Донецька обл., с. Діанівка, вул. Миру, 1А, ідентифікаційний код 30492941) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез-ВІП» (61001, Харківська обл., м.Харків, вул. Смольна, 30, ідентифікаційний код 41468663) основну заборгованість у розмірі 230000 (двісті тридцять тисяч) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 4864 (чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн 60 коп, 3% річних у розмірі 4158 (чотири тисячі сто п`ятдесят вісім) грн 90 коп., пеню у розмірі 20130 (двадцять тисяч сто тридцять) грн 44 коп. та судовий збір у розмірі 3887 (три тисячі вісімсот вісімдесят сім) грн 30 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» та п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова