СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2020 р. Справа № 922/2809/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Пуль О.А.,

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№2539 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2020, ухвалене суддею Калініченко Н.В. у приміщенні господарського суду Харківської області 25.08.2020 о 15:13 год. (повний текст рішення складено та підписано 03.09.2020) у справі №922/2809/19

за позовом Лозівської місцевої прокуратури Харківської області, місто Лозова, в інтересах Держави

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, місто Харків,

до першого відповідача - Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, село Берестове,

другого відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Берестівська", село Берестове Близнюківського району Харківської області,

третього відповідача - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Качалової Олександри Миколаївни, місто Лозова Харківської області,

про визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису, зобов`язання повернути земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року прокурор звернувся до господарського суду з позовною заявою, у якій просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII; скасувати запис про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29077363; зобов`язати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Берестівська" повернути земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0237 площею 0.9533 га на користь Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.08.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що у 2013 році внаслідок перетворення КСП імені Леніна у Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ПСП імені Леніна" до останнього перешли усі майнові права і обов`язки колишнього КСП імені Леніна, в тому числі і його право власності на спірну земельну ділянку, яка охоплюється межами Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-03 00 000224, це право власності перейшло до другого відповідача в силу закону і на момент його виникнення законодавство не передбачало його обов`язкової реєстрації, тому воно наразі є дійсним; аналогічних висновків за подібних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 31.08.2018 у справі № 924/1020/17; принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене; на земельній ділянці площею 0,9533 га, яка рішенням Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII була передана другому відповідачу у приватну власність, розташовані приміщення контори, гаражів, їдальні та пекарні другого відповідача; прокурор, оскаржуючи рішення першого відповідача, не довів належними та допустимими доказами приналежність спірної земельної ділянки до земель комунальної власності, що не узгоджується із підставами та порядком, визначеним статтею 131-1 Конституції України, статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" та частиною 4 статті 53 ГПК України, оскільки відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурору надано право звертатись із позовом у разі порушення інтересів держави, з обґрунтуванням суті цього порушення і необхідності їх захисту прокурором, що здійснено останнім не було (підстави втручання по обґрунтованості предмета позову в цій частині); позовні вимоги про повернення земельної ділянки є похідними від першої вимоги визнання незаконним та скасування рішення, в задоволенні яких відмовлено, тому слід відмовити і в частині позову про зобов`язання повернути майно; щодо позовних вимог про скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29077363 суд вказав, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події, тому державний реєстратор прав на нерухоме майно Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Качалова Олександра Миколаївна є неналежним відповідачем у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог Лозівської місцевої прокуратури Харківської області до державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Качалової Олександри Миколаївни необхідно відмовити саме із зазначеної підстави.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора; судові витрати відшкодувати на користь прокуратури Харківської області за рахунок відповідача.

Заявник скарги зазначає, що нормами Земельного Кодексу України не передбачено такої форми власності на землю як колективна; спірна земельна ділянка належить до невитребуваного паю, отже, існує законна ймовірність оформлення будь-ким із членів КСП імені Леніна (перелік яких наведено у списку додатку №1 до Держакту) свого права власності на належну йому частку паю КСП за рахунок невитребуваної частки (паю); щодо таких часток Берестівська сільська рада має повноваження тільки лише щодо передачі в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку, отже, на думку апелянта, рішення Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII винесено поза межами законних повноважень, в обхід платності землекористування та конкурентних засад набуття юридичними особами права власності на землю, в порушення ст.134 ЗК України; наявність на земельній ділянці нерухомого майна не є підставою для безоплатної передачі земельної ділянки державної чи комунальної власності юридичній особі у власність; аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №911/3665/17; проект землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки в порушення вимог законодавства не розроблявся та не погоджувався; оскільки звернення до суду спрямовано на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності вибуття спірної земельної ділянки з комунальної власності у приватну, тому захист такого суспільного інтересу відповідає функціям прокурора.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 05.11.2020, встановлено строк до 30.10.2020 для подання відзивів на апеляційну скаргу, заяв, клопотань тощо.

13.10.2020, тобто в межах установленого судом строку, від третього відповідача - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Качалової О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому даний учасник справи зазначає, що державним реєстратором не приймається будь-яке рішення, а лише здійснюється відповідна реєстраційна дія по внесенню до Єдиного державного реєстру, зокрема, і рішень органів місцевого самоврядування, оскільки державна реєстрація є похідною дією від прийнятих органом місцевого самоврядування рішень; на думку третього відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги дані доводи, що грунтуються на правовій позиції Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, постанова Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №826/1186/17 тощо), тоді як апелянтом вказаних висновків не спростовано. Третій відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

15.10.2020, тобто в межах установленого судом строку, другий відповідач - СТОВ "Агрофірма "Берестівська" надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про наступне: ПСП імені Леніна стало правонаступником прав і обов`язків КСП; земельна ділянка під господарськими будівлями СТОВ "Агрофірма "Берестівська" є сформованою, її цільове призначення не змінювалося, отже, відповідно до чинного законодавства додатковий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не потрібно робити; прокурор з метою створення собі процесуальних переваг приховав наявні в нього докази, які свідчили про наявність земельного спору між прокуратурою та відповідачами щодо права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0237 площею 0.9533 га; прокурор не звертався з вимогою щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку за сільською радою, тому, на думку другого відповідача, провадження у справі підлягало закриттю, у відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №911/493/19; позивач не визначився, до якої форми власності належить спірна земельна ділянка та чиї права захищає прокуратура. Другий відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

21.10.2020, тобто в межах установленого судом строку, від першого відповідача - Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому даний учасник справи зазначає, що в результаті проведеної державою приватизації в агропромисловому секторі, при реорганізації організаційно-правової форми підприємства КСП імені Леніна та після перейменування, правонаступництво щодо майна, господарських будівель та землі під ними перейшло до СТОВ "Агрофірма "Берестівська"; спірна земельна ділянка не могла перебувати в комунальній власності, що підтверджується, зокрема, Державним актом на право колективної власності; за даними електронного реєстру форма власності щодо спірної земельної ділянки не визначена; у депутатів сільської ради не було підстав для відмови в оформленні земельної ділянки, яка відповідно до закону і так належала СТОВ "Агрофірма "Берестівська" (відповідну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, у постанові Верховного Суду від 31.08.2018 у справі №924/1020/17). На думку Берестівської сільської ради, в даній справі відсутній предмет спору, оскільки земельна ділянка не належала сільській раді на праві комунальної власності. Перший відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання 05.11.2020 прибув повноважний представник прокуратури, а також, зі сторони СТОВ "Агрофірма "Берестівська" ФОП Шелудько А.Д., який не є ні адвокатом, ні особою, уповноваженою діяти від імені вказаного товариства в порядку самопредставництва у розумінні ч.3 ст.56 ГПК України, однак наполягав на тому, що має право представляти інтереси вказаного товариства в суді апеляційної інстанції на підставі довіреності та договору про надання юридичних послуг. Судом не було допущено ФОП Шелудько А.Д. до участі в засіданні через відсутність належного підтвердження його повноважень.

За таких обставин, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 розгляд справи було відкладено на 26.11.2020 - з метою забезпечення учасникам справи, зокрема, СТОВ "Агрофірма "Берестівська", можливості для здійснення належного представництва.

16.11.2020 СТОВ "Агрофірма "Берестівська" звернулося з заявою (вх.№11164 від 16.11.2020) підписаною керівником товариства, в якій просить визнати ФОП Шелудька А.Д. представником СТОВ "Агрофірма "Берестівська" під час розгляду апеляційної скарги у справі 922/2809/19. Заявник посилається на висновок Конституційного Суду України від 31.10.2019 щодо відповідності законопроекту про скасування адвокатської монополії (реєстр.№1013) вимогам статей 157, 158 Конституції України, зазначає, що зі змісту ст.58, 59 ГПК України не вбачається, що представником не може бути фахівець у галузі права, який не має адвокатської ліцензії. Також заявник посилався на рішення Конституційного Суду України у справі №1-17/2000 від 06.11.2000 за конституційним поданням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень ст.59 Конституції України (справа про право вільного вибору захисника).

25.11.2020 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

У судове засідання 26.11.2020 від СТОВ "Агрофірма "Берестівська" з`явився ФОП Шелудько А.Д., який просив задовольнити заяву СТОВ "Агрофірма "Берестівська" від 16.11.2020 та допустити його до участі у судовому засіданні як повноважного представника.

Присутній у судовому засіданні 26.11.2020 представник прокуратури проти задоволення вказаної заяви заперечував.

Розглянувши заяву СТОВ "Агрофірма "Берестівська" від 16.11.2020 про визнання ФОП Шелудька А.Д. представником даного товариства, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено Східним апеляційним господарським судом на підставі відомостей Офіційного порталу Верховної Ради України, у Верховній Раді України зареєстровано законопроект (реєстр.№1013 від 29.08.2019), яким передбачено скасування адвокатської монополії. Згідно з висновком Конституційного Суду України від 31.10.2019 вказаний законопроект визнано таким, що відповідає вимогам статей 157, 158 Конституції України. Тобто наведені СТОВ "Агрофірма "Берестівська" обставини дійсно мають місце.

Разом з тим, станом на 26.11.2020 вказаний законопроект не розглянуто (на Офіційному порталі Верховної Ради зазначено його стан проходження: "очікує розгляду").

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто законопроекти не віднесено до переліку нормативно-правових актів, на підставі яких можуть діяти органи державної влади (зокрема, суди), навіть за наявності висновку Конституційного Суду про відповідність певного законопроекту Конституції України.

Згідно зі статтею 58 ГПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Тобто законодавцем визначено вичерпний перелік осіб, якими здійснюється представництво, а відтак, тлумачення, наведене в заяві СТОВ "Агрофірма "Берестівська", не узгоджується зі змістом вищевказаної норми.

30.09.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон № 1401).

За приписами частини третьої статті 131-2 Конституції України (в редакції Закону № 1401) виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16 1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону № 1401) представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131 1 та статті 131 2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється, зокрема, відповідно до Конституції України, цього Кодексу, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй. Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

За змістом статті 131-2 Конституції України необхідність її додаткової регламентації законом передбачена частиною четвертою цієї статті щодо встановлення винятків представництва в суді адвокатами, зокрема, визначення поняття малозначних спорів.

Натомість частина третя статті 131-2 Конституції України не вимагає необхідності її додаткової законодавчої регламентації.

Рішенням Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника при представництві та здійснення захисту за кримінально-процесуальним законодавством, на яке посилається заявник, були офіційно розтлумачені чинні на той час положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення, а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Однак з набранням чинності 30.09.2016 Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" попередню редакцію статті 59 Конституції України змінено; за змістом чинної редакції статті 59 Конституції України передбачено право особи на професійну правничу допомогу, надання її у визначених законом випадках безоплатно та вільний вибір захисника своїх прав.

Вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу.

Наведені положення не порушують суть права на апеляційне оскарження, не позбавляють осіб їх права на самопредставництво, здійснюване для юридичних осіб їх керівником, членом виконавчого органу, іншою особою, уповноваженою діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), що діють у межах своїх повноважень.

Отже, з 01.01.2018 представництво у судах апеляційної інстанції у провадженнях, розпочатих після 30.09.2016, має здійснюватися адвокатами або законним представником.

Вказаний висновок, не спростований заявником, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 у справі №42/254, від 29.05.2020 у справі №910/14062/19, від 08.10.2020 у справі №910/5084/16 тощо.

За таких обставин, колегією суддів було відмовлено у задоволенні заяви СТОВ "Агрофірма "Берестівська" (вх.№11164 від 16.11.2020) про визнання ФОП Шелудька А.Д. представником СТОВ "Агрофірма "Берестівська" під час розгляду апеляційної скарги у справі 922/2809/19 та не допущено вказану особу до участі в судовому засіданні 26.11.2020.

Присутній у судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце її розгляду, не скористалися правом на участь представників у даному судовому засіданні.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні представник прокуратури погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника прокуратури, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

На виконання Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва №666/94 від 10.11.1994, рішенням V сесії ХХІІ скликання Близнюківської районної ради було затверджено Державний акт на право колективної власності на землю серія ХР-03 00 000224 від 16.02.1996 КСП імені Леніна (т.1, а.с.59). Відповідно до вказаного акту, КСП імені Леніна було передано в колективну власність 4562,5 га державних земель, до яких входили і землі, на якій розташовані приміщення контори, гаражів, їдальні та пекарні колишнього колективного сільгосппідприємства. Співвласниками цієї землі стали 446 громадян, членів КСП імені Леніна.

На підставі Указу Президента України № 62 від 29.01.2001 Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки та Наказу № 62 від 14.03.2001 Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільгосппідприємств протоколом №1 від 05.09.2007 колишнього КСП імені Леніна (т.1, а.с.64) та протоколом № 1 від 15.09.2007 загальних зборів співвласників колишнього КСП імені Леніна (т.1,а.с.66) було затверджено виділення майна в натурі, по структурі, цілісним майновим комплексом ПСП імені Леніна, згідно зі свідоцтвами про право власності на майновий пай серії ХА № 264506 від 10.04.2007 року та ХА № 264507 від 04.09.2007 (т.1, а.с.63). Також, відповідно до протоколу № 1 від 15.09.2007, загальними зборами співвласників колишнього КСП імені Леніна затверджено акт прийому-передачі майна КСП імені Леніна довіреною особою Дещенко М.М. приватному сільськогосподарському підприємству імені Леніна в особі директора ПСП Биченко І.М.

31.01.2013 за передавальним актом (т.1, а.с.81) були передані всі активи та пасиви (майно, капітал та зобов`язання) від юридичної особи Приватного сільськогосподарського підприємства імені Леніна, організаційно-правову форму якої змінено (проведено перетворення відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України) з приватного підприємства на Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ПСП імені Леніна, внаслідок чого всі права та обов`язки приватного сільськогосподарського підприємства імені Леніна перейшли до утвореного шляхом перетворення Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ПСП імені Леніна.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, на спірній земельній ділянці площею 0,9533 га розташовані приміщення контори, гаражів, їдальні та пекарні, які належали СТОВ ПСП імені Леніна.

Даний факт підтверджується наявними в матеріалами свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 8379114 від 22.08.2013 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8379486 від 22.08.2013, у відповідності до якого за СТОВ ПСП імені Леніна зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, за адресою вулиця Леніна, будинок 12, село Берестове, Близнюківський район, Харківської області нерухоме майно будівля, їдальня, загальною площею 221 кв. м., приміщення їдальні А-ІІ; прибудова а; ганок а (т.1, а. с. 72-73).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 8374150 від 22.08.2013 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8374993 від 22.08.2013 за СТОВ ПСП імені Леніна зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, за адресою вулиця Леніна, будинок 14, село Берестове, Близнюківський район, Харківської області нерухоме майно будівля, пекарня, загальною площею 143,3 кв. м., будівля пекарні з підвалом Б-і (т.1, а. с.74 - 75).

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 8370633 від 22.08.2013 підтверджується факт наявності у СТОВ ПСП імені Леніна права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою вулиця Леніна, будинок 10/1, село Берестове, Близнюківський район, Харківської області будівля, гараж, загальною площею 156,7 кв. м., будівля гаражу для легкових автівок Г, Г; замощення - І (т.1, а. с.78-79).

20.01.2016 рішенням загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ПСП імені Леніна (т.1, а.с.80), погоджено зміну назви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ПСП імені Леніна на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Берестівська" (яке є другим відповідачем у даній справі).

Рішенням Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII Про передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (т.1, а.с.29, зворотній бік) Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Берестівська" передано у приватну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної власності, кадастровий номер :01:000:0237, площею 0,9533 га, яка розташована в межах населеного пункту за адресою: вулиця Миру, село Берестове, Близнюківський район, Харківська область.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 13.05.2019 за № 166308534, за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Берестівська" на підставі акту приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 10.10. 2018 було зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0237, площею 0,9533 га.

Вважаючи вищевказане рішення Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII незаконним, прокурор звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.

Місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням від 25.08.2020 відмовив у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 393 цього кодексу передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17, від 01.10.2019 у справі № 910/13556/18 тощо).

Зокрема, у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають, як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, що звернулась за їх захистом.

Як встановлено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні на підставі наявних у справі доказів та не спростовано апелянтом, у 2013 році внаслідок перетворення КСП імені Леніна у Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ПСП імені Леніна" до останнього перешли усі майнові права і обов`язки колишнього КСП імені Леніна. В подальшому, у 2016 році, назву СТОВ ПСП імені Леніна було змінено на СТОВ "Агрофірма "Берестівська".

Тобто СТОВ "Агрофірма "Берестівська" (другий відповідач у даній справі) є правонаступником КСП імені Леніна.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що до обсягу майна, переданого на підставі передавального акту від 31.01.2013 від КСП імені Леніна до СГП імені Леніна (попередника СГ "Агрофірма "Берестівська") увійшла спірна земельна ділянка кадастровий номер :01:000:0237 площею 0.9533 га оскільки, за твердженням прокурора, щодо земель КСП імені Леніна, право на які посвідчено Державним актом серія ХР-03 00 000224 від 16.02.1996, існує законна ймовірність оформлення будь-ким із членів КСП імені Леніна свого права власності на належну йому частку паю КСП за рахунок невитребуваної земельної частки (паю), а враховуючи, що стосовно таких невитребуваних часток (паїв) Берестівська сільська рада має законні повноваження тільки щодо передачі їх в оренду, то, на думку прокурора, спірне рішення Берестівської сільської ради від 10.10.2018 № 364-VII винесено поза межами її законних повноважень.

Отже, вимоги апелянта фактично обґрунтовуються виключно твердженням про можливу наявність невитребуваних часток (паїв), на які мають право члени колишнього КСП імені Леніна.

Однак всупереч вищенаведеним приписам ч.1 ст.74 ГПК України, прокурором не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про те, що будь-ким із членів КСП імені Леніна не було витребувано належну йому частку (пай). Натомість СТОВ "Агрофірма "Берестівська" в ході розгляду даної справи зазначало, що всі члени КСП імені Леніна, які входили до списку, згідно з додатком до Державного акту серія ХР-03 00 000224 від 16.02.1996, отримали майнові сертифікати на майно реформованого КСП.

За таких обставин, враховуючи, що прокурором не спростовано висновків місцевого господарського суду та аргументів, які наводилися СТОВ "Агрофірма "Берестівська", шляхом надання відповідних доказів в порядку ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України, колегія суддів зазначає, що твердження прокурора про можливу наявність невитребуваних часток (паїв), на які мають право члени колишнього КСП імені Леніна, а відтак і про належність спірної земельної ділянки до комунальної власності на момент прийняття сільською радою спірного рішення - ґрунтуються на припущеннях.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції прокурор посилався на те, що у спірному рішенні Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII Про передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність прямо зазначено про перебування відповідної земельної ділянки у комунальній власності.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак прокурором не надано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Державного земельного кадастру про реєстрацію права власності, або будь-яких інших доказів, що підтверджували б перебування земельної ділянки в комунальній власності на момент прийняття сільською радою рішення від 10.10.2018 №364-VII.

Саме лише зазначення у спірному рішенні про дані обставини, на думку колегії суддів, не може вважатися належним доказом відповідних обставин враховуючи також, що, згідно з поясненнями Берестівської сільської ради, наведеними у запереченнях на позовну заяву (т.2, а.с.15), при виготовленні тексту рішення від 10.10.2018 № 364-VII було допущено описку, а саме, зазначено, що земельна ділянка перебувала в комунальній власності, тоді як необхідно було зазначити: "в колективній".

Отже, заявником скарги не доведено обставин щодо перебування спірної земельної ділянки на момент прийняття сільрадою рішення від 10.10.2018 № 364-VII в комунальній власності, а відтак, не мотивовано твердження про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст.134 Земельного кодексу України, на які посилається прокурор у скарзі і відповідно до яких земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тому вищенаведені доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що СТОВ "Агрофірма "Берестівська" є власником об`єктів нерухомості, які знаходяться на земельній ділянці: приміщення контори, гаражів, їдальні та пекарні, придбаних шляхом викупу майнових сертифікатів у фізичних осіб членів КСП імені Леніна, тоді як земельні ділянки, на яких розташоване вказане нерухоме майно, не підлягали паюванню та залишилися в розпорядженні КСП імені Леніна.

За твердженням прокурора, вищенаведені обставини унеможливлюють застосування положень ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 ЦК України, які визначені позивачем підставою його позовних вимог до КСП імені Леніна про визнання права власності на земельні ділянки у зв`язку з придбанням нерухомого майна.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає, що в даній справі №922/2809/19 предметом розгляду є позов не про визнання права власності на спірну ділянку за СТОВ "Агрофірма "Берестівська" або будь-яким іншим суб`єктом, а вимоги прокурора, який просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII; скасувати запис про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29077363; зобов`язати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Берестівська" повернути земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0237 площею 0.9533 га на користь Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області.

Отже, з урахуванням приписів ст.74 ГПК України, а також вищенаведеної правової позиції Верховного Суду (викладеної, зокрема, у постановах від 28.11.2018 у справі №910/17819/17, від 01.10.2019 у справі № 910/13556/18), колегія суддів зазначає, що саме прокурором як заявником позову мало бути доведено відсутність законних підстав для передання спірної земельної ділянки у приватну власність СТОВ "Агрофірма "Берестівська".

Однак відповідних переконливих доводів прокурором не було наведено в суді першої та апеляційної інстанції.

Натомість місцевий господарський суд правомірно, на підставі надання належної оцінки вищевказаним доказам, із посиланням на відповідні норми Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", Перехідні положення Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України, ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 31.08.2018 у справі №924/1020/17 дійшов висновку про те, що у 2013 році внаслідок перетворення КСП імені Леніна у Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ПСП імені Леніна", яке було в подальшому перейменоване у СТОВ "Агрофірма "Берестівська", до останнього перешли усі майнові права і обов`язки колишнього КСП імені Леніна, в тому числі, і його право власності на спірну земельну ділянку, яка охоплюється межами Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-03 00 000224; це право власності перейшло до другого відповідача в силу закону і на момент його виникнення законодавство не передбачало його обов`язкової реєстрації, тому воно наразі є дійсним.

Тобто судом першої інстанції обґрунтовано визнано доведеним факт правонаступництва між вказаними господарюючими суб`єктами, зокрема, щодо права на спірну земельну ділянку.

Будь-яких обставин, що могли б бути підставою для висновку про відсутність такого правонаступництва, прокурором в суді першої та апеляційної інстанції не наведено, доказів на підтвердження відповідних обставин не надано.

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, однак знаходить свій вияв у правилах ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Зазначений висновок місцевого господарського суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.10.2018 у справі №910/18560/16.

За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними твердження апелянта про те, що відповідні приписи ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України, на які правомірно послався місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Другий відповідач, СТОВ "Агрофірма "Берестівська", набувши право власності на нежитлові будівлі та споруди, в якості нового власника, та будучи правонаступником КСП, отримав і відповідне право на земельну ділянку, на якій розташоване вказане нерухоме майно. Зазначеного висновку місцевого господарського суду апелянтом також не спростовано.

Щодо тверджень прокурора із посиланням на ст.50 Закону України "Про землеустрій" про необхідність розроблення відповідного проекту землеустрою, який не було розроблено при передачі спірної земельної ділянки другому відповідачеві, колегія суддів зазначає, що, згідно з вказаною нормою, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка під господарськими будівлями кадастровий номер :01:000:0237 площею 0.9533 га була сформованою на момент прийняття спірного рішення Берестівської сільської ради, її цільове призначення не змінювалося, отже необхідність у розробці додаткового проекту землеустрою була відсутня на дані обставини правомірно вказує СТОВ "Агрофірма "Берестівська" у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції також визнає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду, із посиланням на норми Конституції України, ЦК України, на правові позиції Верховного Суду, а також на практику Європейського Суду з прав людини, про те, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

Однак у даній справі прокурором не обґрунтовано наявності підстав для наявності втручання держави у власність, у реалізацію СТОВ "Агрофірма "Берестівська" його права на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено як у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.10.2018 № 364-VII, так і в задоволенні позовної вимоги по повернення спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0237 площею 0.9533 га на користь Берестівської сільської ради Близнюківського району Харківської області оскільки вона є похідною.

Щодо позовної вимоги про скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно №29077363, місцевий господарський суд також обґрунтовано, із посиланням на норми чинного законодавства та практику Верховного Суду зазначив, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події; виконання цієї функції не передбачає і наділяє його повноваженнями перевірки (контролю) за тим, чи документи містять відомості, передбачені законом, відповідність за яких законодавством покладається на осіб, які подали заяву щодо проведення такої реєстрації (відповідне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зокрема, у справі №826/1186/17 від 19.03.2019).

Отже, місцевий господарський суд правомірно визнав державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Качалову О.М. неналежним відповідачем та відмовив у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора саме із зазначеної підстави. Стосовно вказаного висновку апелянтом у скарзі не наведено заперечень та доводів, які б його спростовували. Окрім того, відповідна вимога також є похідною від першої позовної вимоги, в задоволенні якої місцевим господарським правомірно було відмовлено.

Таким чином, в ході апеляційного провадження заявником скарги не мотивовано наявності підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2020 у справі №922/2809/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.12.2020

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль