ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2020 р. Справа№ 910/7355/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Миронова Л.Ю.;

від відповідача 1: Рудік А.Ю.

від відповідача 2: не прибув;

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року (повний текст рішення складено 07.08.2020 року)

у справі № 910/7355/20 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Кристалбанк"

до 1. Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві

2. Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1

про стягнення 754 236,98 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Кристалбанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві (далі - відповідач 1) та Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва (далі - відповідач 2), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 (далі - третя особа) про стягнення з відповідачів 754 236,98 грн безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.07.2019 року на виконання вірного доручення клієнта ОСОБА_1 Банком був здійснений помилковий переказ грошових коштів у сумі 754 236,98 грн військового збору на реквізити Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДПС у м. Києві на рахунок №6007. 06.11.2019 Банк отримав лист-відмову від повернення коштів №1368/с/26-25-33-03-12 з підстав того, що відповідно до АІС (автоматизована інформаційна система) "Податковий борг", інтегровані картки платника військового збору (код платежу 11011000, форма15) не передбачають відображення нарахованих сум зазначеного збору, станом на дату надання відповіді відсутня інформація щодо існування переплати. Станом на дату підписання позовної заяви 25.05.2020 року на рахунок позивача помилково переказані грошові кошти у сумі 754 236,98 грн відповідачами не повернено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Кристалбанк" задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва на користь Акціонерного товариства "Кристалбанк" 754236,98 грн безпідставно набутих коштів. Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві на користь Акціонерного товариства "Кристалбанк" 11313,55 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної податкової служби України в місті Києві звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник вказав, що позивач не може бути належним позивачем, оскільки контролюючий орган може повернути грошові кошти лише власнику таких коштів. Позивач не є власником коштів перерахованих на реквізити відповідача, власником зазначених коштів є ОСОБА_1 .

Крім того, скаржник вказав що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджували б «помилковість» переказу коштів за платежем «Військовий збір» у розмірі 754236,98 грн.

Також, за твердженням скаржника згідно даних АІС «Податковий блок», в інтегрованій картці ОСОБА_1 по коду надходження грошових коштів у розмірі 754 236,98 грн. Встановити переплату платника податків з військового збору не є можливим у зв`язку з тим, що форма №15 по коду платежу ККДБ 11011000 не передбачає відображення нарахованих сум зазначеного платежу.

При цьому, скаржник наголосив на тому, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється органами казначейства лише за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2020 року справу № 910/7355/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В.,судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року у справі № 910/7355/20 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази надсилання на адресу позивача, відповідача-2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, апеляційної скарги з додатками.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року у справі № 910/7355/20 своєю ухвалою від 05.10.2020 року.

04.11.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що доводи апеляційної скарги про можливу правильність подвійної сплати платником податків ОСОБА_1 суми військового збору в розмірі 754236,98 грн є надуманими, не підтверджені жодними розрахунками, іншими доказами з боку відповідача 1 та є абсолютно безпідставними враховуючи перерахування до бюджету однакової суми військового збору та зазначення в різних платіжних дорученнях щодо сплати військового збору ідентичного призначення платежу.

Представники відповідача 1 в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 18.11.2020 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 18.11.2020 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 було подано Банку для виконання платіжне доручення №51 для перерахування військового збору у сумі 754 236,98 грн "УК у Вишгород. р-ні/Вишгородський р-он/ 11011001".

Проте, позивача помилково перерахував військовий збір "УК Печер.р-ні/Печерс.р-н/11011000", що підтверджується платіжним дорученням №51 від 25.07.2019 року (а.с. 8).

У зв`язку з наведеним 06.08.2019 року позивач повідомив Податкову службу про помилковий переказ останнього на суму 754 236,98 грн військового збору та просив повернути зазначені кошти, що підтверджується повідомленням від 06.08.2019 року № №1/08 (а.с. 10).

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що позивачем не було надано жодних доказів, що підтверджували б «помилковість» переказу коштів за платежем «Військовий збір» у розмірі 754236,98 грн.

Скаржником в свою чергу не доведено належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами вірність сплати двічі ОСОБА_1 однієї і тієї ж суми військового збору з однакової підстави, дані твердження є голослівними та спростовуються висновками суду.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (n. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

15.09.2019 року відповідно до умов п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті, позивачем було сплачено за рахунок власних коштів суму військового збору в розмірі 754236,98 грн на вірні реквізити за фактичним місцем подання декларації клієнтом, а саме до Вишгородського управління ГУ ДПС у Київській області на рахунок №0243, що підтверджується меморіальним ордером №41424 від 15.08.2019 року (а.с. 9).

Згідно з п.п. 2.35 і 2.36 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 (далі - Інструкція), якщо з вини банку кошти зараховані на рахунок неналежного отримувача, то банк зобов`язаний одразу після виявлення своєї помилки перерахувати ці кошти на рахунок отримувача, якому вони призначалися, але внаслідок помилки банку не були зараховані. У разі невиконання банком цієї вимоги отримувач, якому призначалися кошти, має право в порядку, установленому законодавством України, вимагати від банку-порушника сплати пені в розмірі, визначеному законодавством України. Суму цих коштів банк відображає за рахунками дебіторської заборгованості до часу її відшкодування неналежним отримувачем.

Одночасно банк, який помилково переказав кошти, зобов`язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення про помилковий переказ (далі в цій главі - повідомлення), яке надсилає банк неналежному отримувачу, наведена в додатку 20 до цієї Інструкції.

Банк, що обслуговує неналежного отримувача, отримавши повідомлення, передає його (у день отримання, але не пізніше наступного робочого дня) отримувачу під підпис або надсилає рекомендованим листом.

Переказану неналежним отримувачем згідно з повідомленням суму коштів банк направляє на погашення дебіторської заборгованості. У разі несвоєчасного повернення неналежним отримувачем коштів банк, що надсилав повідомлення, має право вимагати в установленому законодавством України порядку сплати цим отримувачем пені у визначеному законодавством України розмірі.

У разі неповернення коштів неналежним отримувачем добровільно банк, з вини якого кошти зараховані цьому отримувачу не за призначенням, стягує їх в судовому порядку.

Спори між банком, з вини якого здійснено помилковий переказ коштів, та неналежним отримувачем цих коштів вирішуються в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано Податковій службі лист №1608.2019/9-вих щодо повернення позивачу суми сплаченого неналежному отримувачу військового збору.

Податкова служба листом від 21.08.2019 №158769/10/26-15-13-16-13 повідомила Банк про те, що у разі подання ОСОБА_1 до Податкової служби заяви про помилкове зарахування військового збору в його інтегровану картку, коштів, перерахованих Банком, Податковою службою будуть вжиті заходи згідно з вимогами чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 30.08.2019 року звернувся до Податкової служби з заявою, в якій просив повернути помилково перераховані Банком кошти у сумі 754 236,98 грн.

03.10.2019 року ОСОБА_1 листом від повторно просив Податкову службу повернути помилково перераховані кошти у сумі 754236,98 грн.

10.10.2019 року ОСОБА_1 втрете звернувся до Податкової служби та просив повернути йому помилково перераховані кошти.

Податкова служба листом від 06.11.2019 року №8368/с/26-15 повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до АІС "Податковий блок" інтегровані картки платника за військовим збором (код платежу 11011000, форма 15) не передбачають відображення нарахованих сум зазначеного збору, станом на дату надання відповіді відсутня інформація щодо існування переплати; у зв`язку з наведеними у Податкової служби відсутні законодавчі підстави для перерахування вказаних коштів, на чому в свою чергу, зокрема наголошує скаржник в апеляційній скарзі.

Щодо даного твердження скаржника, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з пунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Підпунктом 14.1.182 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що помилково сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань;

Відповідно до абз. 1, 2 п. 1.24 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів (далі - переказ) - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Відповідно до п.п. 43.3 і 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

До доходів загального фонду Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) належать військовий збір, що сплачується (перераховується) згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК (підпунктом 12 п. 1 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України).

Згідно підпункту 1 п. 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, передбачено, що органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Вищевикладене спростовує твердження скаржника, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється органами казначейства лише за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

При цьому, колегія судді не приймає як належне твердження скаржника, що позивач не може бути належним позивачем, оскільки як було встановлено вище позивачем було перераховано кошти неналежному отримувачу, тобто Податковою службою безпідставно отримано суму коштів, позивачем дотримано положень Інструкції, позивач перерахував необхідні кошти належному отримувачу, а відповідач 1 в свою чергу не повернув безпідставно отримані кошти, тобто позивач є належним позивачем.

З огляду на викладене та враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року у справі № 910/7355/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року у справі №910/7355/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/7355/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 01.12.2020 року у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному.