РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2020Справа № 910/13100/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом фізичної особи-підприємця Франчук Ольги Олександрівни

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

про стягнення 134930,57 грн.,

Представники:

від позивача Боруш А.О. - ордер

від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулася з позовом фізична особа-підприємець Франчук Ольга Олександрівна до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення 135147,49 грн., з яких: 77123,39 грн. боргу, 5548,83 грн. 3% річних та 9151,84 грн. інфляційних втрат за період з 30.03.2018 по 21.08.2020 на базу нарахування 77123,39 грн., 6656,92 грн. 3% річних та 36666,51 грн. інфляційних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування та неповністю (виплатив 334170,81 грн. 29.03.2018) виплатив страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль по договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001376 від 24.10.2013. Зокрема, позивач стверджує, що відповідач невірно визначив суму у розмірі 80948,21 грн., яка підлягає утриманню з суми страхового відшкодування. За твердженням позивача, оскільки сума страхового відшкодування (415119,02 грн.) перевищує вартість застрахованого майна, збільшену на суму сплачених страхових внесків (264569,3 грн. + 130935,27 грн.), відповідно до приписів ст. 165 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є різниця між сумою страхового відшкодування та такою збільшеною вартістю застрахованого майна. Ця різниця складає 19614,45 грн. і є базою оподаткування, з якої податок з доходів, що підлягає утриманню, вираховується за ставкою податку 18 % бази оподаткування і становить 3530,6 грн., а військовий збір, що підлягає утриманню - 294,22 грн. Таким чином сума загальних страхових платежів, які мали бути утримані, становить 3824,82 грн., а не 80948,21 грн., різницю з яких 77123,39 грн. позивач просить стягнути з відповідача.

За прострочення відповідачем свого обов`язку щодо сплати цих коштів з 30.03.2018 по 21.08.2020 позивач просить стягнути з відповідача 5548,83 грн. 3% річних та 9151,84 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2018 року по липень 2020 року.

Крім того, за прострочення виплати 411294,2 грн. з 13.09.2017 по 28.03.2018 позивач просить стягнути з відповідача 6656,92 грн. 3% річних та 36666,51 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2017 року по березень 2018 року. Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат ґрунтуються на приписах ст. 625 ЦК України.

Суд своєю ухвалою від 04.09.2020 відкрив провадження у справі № 910/13100/20, постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач відхилив позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач не заперечив настання у нього обов`язку з виплати позивачу страхового відшкодування, погодившись також з тим, що його розмір складає 415119,02 грн. Водночас відповідач вважає, що розмір податку з доходів фізичних осіб, який ним було утримано з позивача, складає 74721,42 грн., а розмір військово збору - 6226,79 грн. А тому він правомірно утримав 80948,21 грн. та сплатив різницю у розмірі 334170,81 грн. між розміром страхового відшкодування та утриманою сумою.

Позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог до 134930,57 грн.. Зокрема, позивача змінив період прострочення відповідачем свого обов`язку щодо сплати 77123,39 грн. боргу з 06.04.2018 по 21.08.2020, внаслідок чого розмір вимоги про стягнення 3% річних за цій період зменшився до 5504,46 грн., а вимоги про стягнення інфляційних втрат - до 8979,29 грн.. Інші вимоги позивач залишив незмінними.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, заслухавши пояснення представника позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

15.10.2013 товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (Порше Лізинг Україна) та фізична особа-підприємець Франчук Ольга Олександрівна (лізингоодержувач) уклали договір про фінансовий лізинг № 00008766 (далі - Договір лізингу), об`єктом лізингу за яким є автомобіль VW Golf VII, 2013 року випуску (далі - об`єкт лізингу).

Вартість об`єкта лізингу, за Договором лізингу, становить 264569,30 грн.

Невід`ємною частиною Договору лізингу є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, відповідно до яких (розділ 1. Страхування та покриття ризиків) Порше Лізинг Україна, як лізингодавець, зобов`язалось забезпечити страхування та підтримати страхування об`єкту лізингу від страхових випадків, у тому числі від пошкодження всього або частини транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

24.10.2013 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (страховик) та товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (страхувальник/вигодонабувач) уклали договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001376 (далі - Договір страхування). Предметом страхування є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу - автомобіль «Volkswagen Golf», держаний номерний номер НОМЕР_1 .

Договір страхування укладено до 24.10.2018.

28 квітня 2017 року об`єкт лізингу пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

01 травня 2017 року Франчук Ольга Олександрівна звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до розділу 9 Договору страхування виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком або страхувальнику, або вигодонабувачу, або шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств, які надають ці послуги страхувальнику і необхідність яких викликана страховим випадком. За приписами п. 9.2 Договору страхування право на отримання страхового відшкодування має вигодонабувач та страхувальник або інша особа, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника, або за його письмовою згодою.

Право Франчук Ольги Олександрівни на отримання страхового відшкодування визнається сторонами. Про відсутність спору щодо особи, на користь якої підлягає здійсненню виплата страхового відшкодування, свідчить прийняття відповідачем до розгляду заяви Франчук Ольги Олександрівни , та відсутність рішення про відмову в її задоволенні.

Крім заяви про виплату страхового відшкодування матеріали страхової справи № 00223488 містять такі документи, надані Франчук Ольгою Олександрівною : пояснення Франчук О.О. від 01.05.2017 про обставини дорожньо-транспортної пригоди; заяву від 21.07.2017 про виплату відшкодування на банківський рахунок заявника; картку з реквізитами, надану відповідачу 21.07.2017; копію Договору лізингу; довідку № НОМЕР_2 про дорожньо-транспортну пригоду, надану відповідачу 14.08.2017.

З метою визначення розміру матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля «Volkswagen Golf», держаний номерний номер НОМЕР_1 , внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідач замовив проведення оцінки автомобіля, згідно зі звітом № 83/17 від 10.08.2017 якої вартість матеріального збитку станом на 22.05.2017 складає 418549,28 грн.

22.03.2018 відповідач затвердив страховий акт № 00223488, за яким сума страхового відшкодування становить 415119,02 грн.

На підставі наявних документів 22.03.2018 відповідач видав наказ № 00223488, яким вирішив випалити позивачу страхове відшкодування у розмірі 415119,02 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на її рахунок.

За умовами п. 10.1.1 Договору страхування виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами договору на підставі заяви страхувальника або вигодонабувача або особи, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника, і страхового акту, що складається страховиком після отримання всіх необхідних документів, визначених розділом 10 Договору страхування.

Прийняття відповідачем рішення про виплату позивачу 415119,02 грн. страхового відшкодування свідчить про те, що надані позивачем документи станом на 14.08.2017 (дата подачі довідки № 008799 про дорожньо-транспортну пригоду) були достатніми для прийняття цього рішення.

29.03.2018 відповідач перерахував позивачу 334170,81 грн. страхового відшкодування (платіжне доручення № 014673 від 29.03.2018).

Одночасно 29.03.2018 відповідач перерахував до бюджету 74721,42 грн. податку з доходів фізичних осів, 6226,79 грн. військового збору.

Обов`язок відповідача утримати податок з доходів фізичних осіб передбачено п. 10.1.9.1.2 Договору страхування, відповідно до якого в разі, якщо сума сплаченого страхового відшкодування перевищила дійсну вартість транспортного засобу (далі - ТЗ), що вказана в п.1.1 (дійсна вартість ТЗ на момент укладення договору страхування), збільшену на суму сплачених страхових премій, з цієї різниці буде утримано податок з доходів фізичних осіб за ставкою, визначеною у п. 167.1 ст. 167 розділу Податкового кодексу України (2755-17). Ця умова стосується тільки страхових відшкодувань, які сплачуються фізичним особам.

Визначаючи правомірність розміру утриманих відповідачем для виплати податку та збору суд виходить з такого.

Відповідач є податковим агентом, на якого Податковим кодексом України покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

З приписами ст. 164 Податковим кодексом України базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, у тому числі, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору, інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу. Одним із платників податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Пунктом «б» підпункту 165.1.27 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента або страховика-нерезидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: під час страхування майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій).

Відповідно до Порядку застосування підпунктів 165.1.27 та 165.1.28 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Податкового кодексу України ( 2755-17 ) щодо страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум та пенсійних виплат, отримуваних платником податку за договорами страхування, недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу та довірчого управління, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 997 від 24.12.2010 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.012011 за № 47/18785), умови, за яких сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупної суми, отримана платником податку від страховика-резидента за договором страхування, іншим, ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, визначена підпунктом 165.1.27 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Кодексу ( 2755-17 ), не включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку при страхуванні майна платника податку за таких умов: під час страхування майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій). При цьому звичайна ціна застрахованого майна визначається в порядку, встановленому законом. У разі якщо сума страхового відшкодування перевищує вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення договору страхування, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), податковий агент від суми такого перевищення утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу (2755-17).

Як зазначено вище, вартість автомобіля «Volkswagen Golf» на час страхування становила 264569,30 грн. Сума сплачених страхових платежів, відповідно до затвердженого відповідачем страхового акту № 00223488, становить 130935,27 грн.

Отже, виходячи з передбаченого законодавством порядку визначення податкового доходу, останній складає різницю між страховою виплатою (415119,02 грн.) та вартістістю застрахованого автомобіля (264569,3 грн), збільшену на суму сплачених страхових платежів (130935,27 грн.). Розмір податкового доходу, що підлягає оподаткуванню, дорівнює 19614,45 грн. (415119,02 грн.- 264569,3 грн. +130935,27 грн.).

Оскільки сума страхового відшкодування перевищує вартість застрахованого автомобіля, збільшену на суму сплачених страхових платежів, відповідач, як податковий агент, зобов`язаний був від суми такого перевищення утримати та сплатити (перерахувати) до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 розділу Податкового кодексу України.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування (пункт 167.1 статті 167 розділу Податкового кодексу України).

Крім податку на доходи фізичних осіб, на податкового агента покладається обов`язок утримати та сплатити до бюджету військовий збір у розмірі 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (п. 161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України).

Виходячи з цих ставок, розмір податку на доходи фізичних осіб, що підлягав утриманню відповідачем та сплаті до бюджету, становить 3530 грн. (19614,45 грн. х 18%), а військового збору - 294,22 грн. (19614,45 грн. х 1,5%).

З огляду на це, суд погоджується з доводами позивача про те, що сума, яка підлягала утриманню відповідачем, складає 3824,82 грн.

Відповідач не надав жодного розрахунку і не навів мотивів, які би обґрунтовували правомірність утримання ним 74721,42 грн. податку на доходи фізичних осіб та 6226,79 грн. військового збору. А тому вимога позивача про примусове стягнення різниці між неправомірно утриманою відповідачем сумою (80948,21 грн.) та сумою, що підлягала утриманню (3824,82 грн.), що складає 77123,39 грн., є такою, що підлягають задоволенню. 77123,39 грн. є страховим відшкодуванням, оскільки випадок сторонами визнано страховим випадком (що ними визнається), а тому право позивача на отримання цієї суми, та обов`язок відповідача її виплатити, засновані на нормах Закону України «Про страхування» (ст. 9) та Договорі страхування (п. 6.1.3, п. 6.4.2 Договору страхування).

Пунктом 10.5 Договору страхування передбачено, що рішення про здійснення або відмову в здійснені страхової виплати або страхового відшкодування приймається страховиком протягом 10 робочих днів з дати надання всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 10.6 Договору страхування страхова виплата або страхове відшкодування здійснюється протягом 10 робочих днів з дня прийняття страховиком рішення про здійснення страхової виплати або страхового відшкодування.

Як зазначено судом вище, документи позивачем подані 14.08.2017 (дата подачі довідки № 008799 про дорожньо-транспортну пригоду, інші документи надані до цієї дати). Ці документи визнані достатніми для прийняття рішення відповідачем про здійснення страхової виплати, про що свідчить наказ відповідача 22.03.2018 № 00223488, та виплата 29.03.2018 відповідачем позивачу 334170,81 грн. страхового відшкодування.

Водночас, враховуючи передбачені пунктами 10.5 та 10.6 Договору страхування строки, страхове відшкодування підлягало сплаті до 12.09.2017. Отже, його виплата є простроченою з 13.09.2017.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у відповідача виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування, тобто виникло грошове зобов`язання, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 625 ЦК України. Ця норма встановлює відповідальність за порушення будь-якого грошового зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, в тому числі і такого, що не засновано на договорі.

Відповідач прострочив строк для виплати страхового відшкодування на суму 411294,20 грн. з 13.09.2017 до 28.03.2018. За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 6656,92 грн. 3% річних та 36666,51 грн. інфляційних втрат за період з 13.09.2017 по 28.03.2018.

Після сплати 29.03.2018 відповідачем позивачу 334170,81 грн. страхового відшкодування (платіжне доручення № 014673 від 29.03.2018), 3% річних та інфляційні втрати з несплаченої відповідачем суми у розмірі 77123,39 грн. за період з 06.04.2018 по 21.08.2020 (період визначений позивачем) становить 5504,46 грн. 3% річних та 8979,29 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов фізичної особи-підприємця Франчук Ольги Олександрівни до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА».

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (вул. Саксаганського, 70-А, м. Київ, 01032, код 20033533) на користь фізичної особи-підприємця Франчук Ольги Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) 77123,39 грн. боргу, 5504,46 грн. 3% річних та 8979,29 грн. інфляційних втрат за період з 06.04.2018 по 21.08.2020, 6656,92 грн. 3% річних та 36666,51 грн. інфляційних втрат за період з 13.09.2017 по 28.03.2018, 2102,00 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 30.11.2020.

Суддя С. А. Ковтун