ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3188/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1, 61072, м. Харків, вул. Тобольська, 55 А, в інтересах держави в особі: Державної служби України з безпеки на транспорті, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ;
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славсант», 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 65, кім. 7, ;
про стягнення плати за проїзд у розмірі 66578, 50 грн.
за участю представників учасників справи:

прокурора Владимирець А.О. (посвідчення № 057291 від 09.10.2020);

позивача Ткаченко Л.М. (посвідчення №1867 від 23.11.2020);

відповідача Коваля А.М. (довіреність б/н від 14.08.2020).

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (позивача) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант» (відповідача) в дохід державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн. Також прокурор просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 02.11.2020 о 10:30 год.

19.10.2020 до Господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Славсант» надійшов відзив (за вх. № 24254), в якому останній просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказаний відзив було досліджено та прийнято судом до розгляду.

З причин неможливості судді Рильової В.В. відправляти правосуддя у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю - перебування на лікарняному з 20 жовтня по 02 листопада 2020 року (відповідно до листка непрацездатності серія АДП № 535394 від 20.10.2020) засідання у справі № 922/3188/20, призначене на 02 листопада 2020 року об 10:30 годині, не проводилось. Ухвалою суду від 03.11.2020 (в порядку статті 120 ГПК України) учасників справи повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 16 листопада 2020 року о 10:30 год.

11.11.2020 до Господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Славсант» надійшла заява (за вх. № 26337) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (за вх. № 26337) залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.11.2020, на підставі ч. 2 статті 216 ГПК України, оголошено перерву у судовому засіданні до 30.11.2020 о 11:00 год.

23.11.2020 до Господарського суду від Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 надійшла відповідь на відзив (за вх. № 27233) в якій останній просив: визнати поважними причини пропуску строку для подання відповіді на відзив та поновити його; визнати поважними причини пропуску звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант» про стягнення 66578, 50 грн. та поновити строк звернення до суду. Вказану відповідь на відзив було досліджено, судом визнано поважними причини пропуску строку для подання відповіді на відзив, строк поновлено, відповідь на вдзив прийнято до розгляду. Про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу сдового засідання 30.11.2020.

В судовому засіданні 30.11.2020 прокурор позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні 30.11.2020 повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав та просив стягнути в дохід державного бюджету України плату за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн.

В судовому засіданні повноважний представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов та просив суд застосувати строк позовної давності.

Згідно зі статею 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.03.2017 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області під час здійснення габаритно - вагового контролю, згідно Порядку здійснення габаритно - вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879), у пункті габаритно-вагового контролю на 207 км + 450 м а/д М-03 «Київ - Харків - Довжанський» проведено зважування транспортного засобу марки DAF, модель XF 95, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Славсант», на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та напівпричепу КОЖЕЛ SN 24 Р100, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Славсант» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . Після проходження габаритно вагового контролю співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області було встановлено, що навантаження на третю строєну ось з одиночними шинами перевищує нормативно - встановлені параметри, а саме: 24,55 т замість встановлених 22 т.

В результаті перевірки складені: довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.03.2017, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0160197 від 01.03.2017 та розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів № 160197 від 01.03.2017 на суму 2313, 36 євро, що еквівалентно 66578, 50 грн.

Габаритно-ваговий контроль здійснювався під час перевірки згідно з графіком проведення роботи пересувного пункту вагового та габаритного контролю в Полтавській області на березень 2017 року, погодженим заступником начальника служби автомобільних доріг у Полтавській області, заступником начальника ГУ НП України у Полтавській області, директором ДП «Полтавський облавтодор», командиром роти № 3 РПП БПОП ГУ НП у Полтавській області, заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

За результатами перевірки складений акт серія ВІ № 0160197 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено, що під час надання послуг з вантажних перевезень у водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем DAF XF 95, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Славсант» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , не оформлений документ, передбачений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: дозвіл на перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, виданий уповноваженим органом для проїзду дорогами України.

Актом № 0160197 від 01.03.2017 про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень. Нормативно допустима норма повної маси становить 40 т, тоді як фактична - 40,35 тон.

Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі від 01.03.2017 зафіксована та зазначена повна маса транспортного засобу марки DAF, модель XF 95, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Славсант», у 40,35 тон.

Згідно розрахунку № 160197 від 01.03.2017 плати за проїзд до акту № 160197 від 01.03.2017, проведеним згідно п. 31-1 Постанови КМУ № 879 від 27.06.2017 плата Товариством з обмеженою відповідальністю «Славсант» за проїзд автомобіля DAF 95 XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 2313, 36 евро. Наведена сума еквівалентна 66578, 50 грн. по курсу валют НБУ від 01.03.2017, що підтверджено роздруківкою сайту НБУ.

Прокурор вказує, що у добровільному порядку плата за проїзд Товариством з обмеженою відповідальністю «Славсант» сплачена не була та у березні 2017 року відповідач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 01.03.2017 № 160197 до акту від 01.03.2017 № 0160197 Полтавського управління Укртрансбезпеки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2017 у справі № 820/1337/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018, в позові відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.02.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант» задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 в цій справі скасовано. Провадження у справі № 820/1337/17, відкрите в порядку адміністративного судочинства, закрито.

У квітні 2018 року Харківською місцевою прокуратурою № 1 заявлявся позов в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант», третя особа - Державна служба України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд у розмірі 66578, 50 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 у справі № 820/2475/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018, позов задоволено. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубний завод «Славсант» задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018 скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі № 820/2475/18 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубний завод «Славсант» про поворот виконання рішення. Допущено поворот виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по адміністративній справі № 820/2475/18 за позовом Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубний завод «Славсант», третя особа - Державна служба України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубний завод «Славсант» грошові кошти в розмірі 73386,35 грн.

Прокурор вказує, що у зв`язку із закриттям провадження у справі № 820/2475/18 та поворотом виконання рішення, плата за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн. не сплачена, а отже інтереси держави залишаються незахищеними.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч. 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Таким чином, суд зазначає, що інтереси держави в розумінні ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у сфері дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, полягають в отриманні визначених чинним законодавством грошових коштів шляхом зарахування їх до бюджету.

Надходження плати за проїзд автомобільними дорогами являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності її зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність останнього, можливість запровадження і реалізації програм економічного і соціального розвитку країни, що в свою чергу надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед народом.

Не сплата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення на 2018-2022 роки, метою якої є відновлення і розвиток автомобільних доріг загального користування державного значення для інтеграції їх до європейської транспортної системи та підвищення на них рівня безпеки руху, швидкості, комфортності та економічності перевезень, що в свою чергу, суттєво порушує економічні інтереси держави.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 та п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється Укртрансбезпекою та її територіальними органами.

Відповідно до п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 Укртрансбезпека України, являючись юридичною особою на відміну від її територіальних органів, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно пп. 27 п. 5 зазначеного вище Положення, Укртрансбезпека здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, дід час здійснення габаритно-вагового контролю.

Проте, Державною службою України з безпеки на транспорті не вжито цивільно-правових заходів щодо стягнення з відповідача нарахованої плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування.

Не вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами, спричиняє шкоду «інтересам держави» і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду про стягнення плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування.

З огляду на викладене, звернення прокурора з позовом до суду, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання користування автомобільними дорогами загального користування і дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, а тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва в суді відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру».

За приписами ч. 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2006 № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

У пп. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо його максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху (п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2011).

В свою чергу, з положень п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 вбачається, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

У п.16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 встановлено, що перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням (п. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні).

Згідно з пункту 26 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційний курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні).

Відповідно до п. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Приймаючи до уваги наведене, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковим платежем, який справляється у випадку здійснення перевезення великогабаритним транспортним засобом з перевищенням загальної маси, визначеної законодавцем.

При цьому п. 37 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідачем не здійснено оплату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільним дорогами загального користування у розмірі 2313,36 євро, що еквівалентно 66578, 50 грн., що є порушенням п. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17 вбачається, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. При цьому, справи вказаної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Приймаючи до уваги наведене, суд констатує, що у даному випадку державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування у зв`язку з перевезенням вантажу з порушенням вимог чинного законодавства завдано шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Разом з тим, відповідачем у справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовну давність визначено, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому згідно ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як свідчать матеріали справи, 01.03.2017 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області під час здійснення габаритно - вагового контролю, у пункті габаритно-вагового контролю на 207 км + 450 м а/д М-03 «Київ - Харків - Довжанський» проведено зважування транспортного засобу марки DAF, модель XF 95, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Славсант» та складено довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.03.2017, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0160197 від 01.03.2017 та розрахунок плати за поїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів № 160197 від 01.03.2017 на суму 2313, 36 євро, що еквівалентно 66578, 50 грн. Проте позов до Господарського суду Харківської області Керівником Харківської місцевої прокуратури № 1 поданий лише 01.10.2020, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Прокурор у відповіді на відзив (за вх. № 27233 від 23.11.2020) та у судовому засіданні просить визнати поважними причини пропуску звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант» про стягнення 66578, 50 грн. та поновити строк звернення до суду. В обґрунтування вказує, що Харківською місцевою прокуратурою № 1 заявлявся позов до адміністративного суду в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант», третя особа Державна служба України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд у сумі 66578,50 грн. Проте, постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубний завод «Славсант» задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018 скасовано, провадження у справі закрито, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. З посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 922/1467/19 від 15.05.2020 вказує, що подання позову з недодержанням правил підсудності не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Суд не приймає доводи прокурора щодо поважності причини пропуску строку звернення до Господарського суду, у зв`язку з тим, що відносини у даній справі та справі № 922/1467/19 не є подібними. Так, у справі № 922/1467/19 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.05.2019 було закрито провадження з підстав, що даний спір відноситься до господарської юрисдикції, а вже 17.05.2019 позивач звернуся до господарського суду. Проте, в даному випадку, постанова Великої Палати Верховного Суду про закриття провадження була винесена ще 05.02.2020, а строк позовної давності закінчився 01.04.2020, тобто прокурор мав достатньо часу для звернення з даним позовом до господарського суду, однак звернувся до суду лише 01.10.2020.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Керівником Харківської місцевої прокуратури № 1 належних доказів на підтвердження поважності обставин пропуску строку позовної давності за період з 01.04.2020 по 01.10.2020 суду не надано. Крім того, суд зазначає, що після закриття провадження у адміністративній справі постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом ще тривав до 01.04.2020, проте, не був використаний з невідомих причин. Ждниїх доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали прокурору звернутися до суду з відповідним позовом не надано.

Отже, суд дійшов висновку, про відсутність поваджності причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант» в дохід державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн.

Відповідно до ч. 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод «Славсант» в дохід державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись статтею 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору суд залишає за Харківською обласною прокуратурою, оскільки за наслідками розгляду справи у позові відмовлено повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102, 00 грн. залишити за Харківською обласною прокуратурою (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України, з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, а також пункту 4 розділу X Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "03" грудня 2020 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа № 922/3188/20