РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2020Справа № 910/12427/20

За позовомКомунального підприємства "Київтранспарксервіс"
доОбслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський"
простягнення 81420,09 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" 81420,09 грн, з яких: 80942,40 грн основного боргу та 477,69 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №ДНП-2017-12/101 від 15.12.2017 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/12427/20; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

28.09.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, стверджуючи про те, що існуюча заборгованість утворилась у Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" внаслідок виникнення непередбачуваних обставин непереборної сили, викликаних карантином, та буде погашена після припинення впливу зазначених обставин.

21.10.2020 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача у відзиві на позов заперечив.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач можливістю подання заперечень на відповідь на відзив відповідно до ст.167 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.12.2017 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1, позивач) та Обслуговуючим кооперативом "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" (сторона-2, відповідач) укладено договір №ДНП-2017-12/101 (надалі - договір), відповідно до умов якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 144 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 16 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вуд.Воскресенська, 2-а, в межах ІІІ територіальної зони паркування м.Києва (надалі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. Фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту набрання чинності договору (п.п.1.1, 1.3).

Сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з розділом 3 цього договору (п.2.2.6 договору).

Плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу у тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця паркування транспортних засобів - 0,82 грн, ПДВ - 0,16 грн, збір за місця для паркування транспортних засобів - 5,52 грн. Загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена у графіку платежів (додаток №1 до даного договору). Розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 числа поточного місяця, відповідно до графіку платежів (додаток №1 до даного договору). Сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт приймання-передачі наданих послуг. Сторона-1 надсилає 2 примірника акту приймання-передачі наданих послуг стороні-2 шляхом поштового відправлення (цінним листом з описом вкладення, без повідомлення про вручення) на адресу сторони-2, яка вказана в цьому договорі. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку акт приймання-передачі наданих послуг вважається належним чином переданим стороною-1 та прийнятим стороною-2. Сторона-2 зобов`язана протягом 5 робочих днів з дня прийняття акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту. Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень. Оплата сторони-1 стороні-1 згідно умов даного договору проводить за період з дати набрання чинності договору по дату фактичного повернення стороні-1 фіксованих місць для паркування (п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.7 договору).

Відповідно до п.4.2 договору у разі порушення стороною-2 строків здійснення оплати, встановлених цим договором сторона-1 набуває право вимоги у сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення від суми несплати.

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі, якщо невиконання або неналежне виконання зобов`язань є наслідком дії непереборної сили або випадку, тобто надзвичайних і невідтворних обставин, яким сторони не могли ні передбачити, ні запобігти розумними силами (обставин форс-мажору), а саме: пожежі, повені, землетрусу, страйку, масових безпорядків, війни, рішення органів державної влади або місцевого самоврядування, що роблять неможливим виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. У випадку виникнення для сторін подій непереборної сили, строк виконання ними своїх зобов`язань за цим договором відкладається на весь час протягом якого триватиме ця подія непереборної сили (п.п.5.1, 5.2 договору).

Цей договір вступає в силу з 01.01.2018 і діє до 31.12.2020 (п.6.1 договору).

На виконання умов договору стороною-1 було складено акти надання послуг №3652 від 30.04.2020 на суму 28080,00 грн, №4437 від 31.05.2020 на суму 29016,00 грн, №5280 від 30.06.2020 на суму 28080,00 грн, які підписані та скріплені печатками тільки з боку позивача.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідачем у квітні 2020 року було сплачено 4233,60 грн.

08.07.2020 позивачем надіслано на адресу відповідача лист №053/05-2491 від 08.07.2020 з вимогою про оплату заборгованості.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, за твердженнями позивача, виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати за надані послуги, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості та пені.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір за умовами якого до умов якого позивач надає за плату відповідачу право на організацію та експлуатацію 144 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 16 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вуд.Воскресенська, 2-а, в межах ІІІ територіальної зони паркування м.Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту, фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту набрання чинності договору.

На виконання умов договору позивачем були складені акти надання послуг №3652 від 30.04.2020 на суму 28080,00 грн, №4437 від 31.05.2020 на суму 29016,00 грн, №5280 від 30.06.2020 на суму 28080,00 грн, які підписані та скріплені печатками тільки з боку останнього.

За твердженнями позивача, які збоку відповідача не спростовані, Обслуговуючим кооперативом "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" у квітні 2020 року було сплачено 4233,60 грн.

Як вже вказувалось судом, відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3 договору плата відповідача позивачу згідно умов даного договору становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу у тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця паркування транспортних засобів - 0,82 грн, ПДВ - 0,16 грн, збір за місця для паркування транспортних засобів - 5,52 грн. Загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена у графіку платежів (додаток №1 до даного договору). Розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 числа поточного місяця, відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до даного договору).

Як зазначив позивач у позовній заяві, графік платежів до вказаного договору між сторонами не підписано, у зв`язку з чим на адресу відповідача направлено відповідний лист-вимогу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вартість відповідних послуг та строк їх оплати чітко погоджені між сторонами у п.п.1.1, 1.2, 3.1, 3.3 договору, а саме за 144 фіксованих місць для паркування відповідач повинен був оплачувати по 6,50 грн на день за одне місце не пізніше 20 числа поточного місяця.

Отже з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та приписів укладеного між сторонами правочину строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті вартості наданих позивачем послуг настав.

Однак як свідчать матеріали справи, Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" своїх зобов`язань по оплаті наданих позивачем послуг належним чином та у строк, встановлений укладеним між сторонами договором не виконав, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість на суму загальну суму 80942,40 грн.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача у відзиві на позов про те, що існуюча заборгованість утворилась у Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" внаслідок виникнення непередбачуваних обставин непереборної сили, викликаних карантином, та буде погашена після припинення впливу зазначених обставин, з огляду на наступне.

Аналіз наведених відповідачем обставин свідчить, що пандемія коронавірусної інфекції в Україні та введення в Україні постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 карантину та відповідних карантинних обмежень належить до обставин, які мають ознаки форс-мажору, на що вказав сам відповідач у відзиві на позов.

Відповідно до п.п.5.1, 5.2 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі, якщо невиконання або неналежне виконання зобов`язань є наслідком дії непереборної сили або випадку, тобто надзвичайних і невідтворних обставин, яким сторони не могли ні передбачити, ні запобігти розумними силами (обставин форс-мажору), а саме: пожежі, повені, землетрусу, страйку, масових безпорядків, війни, рішення органів державної влади або місцевого самоврядування, що роблять неможливим виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. У випадку виникнення для сторін подій непереборної сили, строк виконання ними своїх зобов`язань за цим договором відкладається на весь час протягом якого триватиме ця подія непереборної сили.

Згідно ст.141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Однак відповідачем не було надано документу, який би підтверджував наявність обставин непереборної сили (форс-мажору), а саме документу (сертифікату) Торгово-промислової палати України (ТПП України).

Суд зазначає, що введення карантину не дає автоматичного права будь-якому суб`єкту підприємницької діяльності не виконувати свої договірні зобов`язання та не звільняє від відповідальності за таке невиконання перед контрагентами.

Кожен суб`єкт господарювання зобов`язаний окремо звертатися до ТПП України та доводити (обґрунтовувати) чи дійсно саме ця обставина (введення карантину) призвела до унеможливлення для заявника виконання конкретних договірних зобов`язань і чи не було інших (альтернативних) шляхів виконання зобов`язань.

Отже з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 80942,40 грн.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 477,69 грн пені, нарахованої за період прострочення з 17.07.2020 по 03.08.2020.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.2 договору у разі порушення стороною-2 строків здійснення оплати, встановлених цим договором сторона-1 набуває право вимоги у сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення від суми несплати.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку зі сплати послуг за договором не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

В той же час відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховуються штрафні санкції і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Тобто з наведеного полягає, що пеня розраховується від заборгованості за кожним періодом окремо з урахуванням умов договору щодо здійснення оплати.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені за кожний місяць окремо, суд дійшов висновку, що період за який позивач просить суд стягнути пеню за прострочення виконання зобов`язань у квітні, травні та червні 2020 року не перевищує період, який вказаний у ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, внаслідок чого стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 477,69 грн.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" про стягнення 81420,09 грн, з яких: 80942,40 грн основного боргу та 477,69 грн пені.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" (02218, м.Київ, вул. Петра Вершигори, буд.2, ідентифікаційний код 22870782) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м.Київ, вул.Леонтовича, буд. 6, ідентифікаційний код 35210739) основний борг у розмірі 80942 (вісімдесят тисяч дев`ятсот сорок дві) грн 40 коп., 477 (чотириста сімдесят сім) грн 69 коп пені та судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова