ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Справа № 906/282/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Новосельська О.В.,

представники учасників справи:

позивача- не з`явився;

відповідача 1- не з`явився;

відповідача 2- Налапко М.М.;

прокурор- Прищепа О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коростишівської місцевої прокуратури на ухвалу господарського суду Житомирської області від 06.08.2019, повний текст якої складено 12.08.2019, у справі №906/282/19 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Коростишівської місцевої прокуратура в інтересах держави в особі

Житомирської обласної державної адміністрації м.Житомир

до 1. Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області

м.Коростишів Житомирської обл.

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Новогородецький кар`єр»

с.Новогородецьке Коростишівького р-ну Житомирської обл.

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та

зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229 га,-

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 у справі № 906/282/19 залишено без розгляду позов Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в Житомирській області (надалі в тексті Прокурор) в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (надалі в тексті Облдержадміністрація) до Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області (надалі в тексті Райдержадміністрація) та Товариства з об-меженою відповідальністю «Новогородецький кар`єр» (надалі Товариство) про визнання недійс-ним укладеного Відповідачами договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004 та зобов`язання Товариства повернути земельні ділянки з кадастровими №№::04:001:0001, : 04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0004 загальною площею 28,8229 га.(т.3, арк.справи 33-37).

Не погоджуючись з ухвалою, Прокурор подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, у якій просить ухвалу господарського суду Житомирської області скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.(т.3, арк.справи 48-58).

Обґрунтовуючи скаргу Прокурор зазначає, господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, постановивши з порушенням норм процесуального права. На думку Скаржника, суд безпідставно зауважив про необхідність надання конкретних доказів неналежного виконання своїх повноважень, зокрема, рішень про притягнення посадових осіб цього органу до дисциплінарної відповідальності, оскільки Прокурор самостійно у конкретному випадку обґрун-товує та наводить обставини, які вказують на неналежним чином здійснення захисту інтересів держави належними суб`єктами, і які є підстави для звернення. Також, Прокурор звертає увагу, що Позивачу направлялися повідомлення в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо встановлення бездіяльності відповідного органу та наміру Прокуратурою подати позов. Дані повідомлення Позивачем не оскаржені в судовому порядку. Підставою ж для звернення Прокуро-ра з даним позовом, на переконання апелянта, стала усвідомлена пасивна поведінка уповнова-женого органу, що обумовлене його бездіяльністю. Як зазначає Прокурор, Позивач, маючи відпо-відні повноваження не звертався з позовом до суду.

Північно-західний апеляційний господарський постановою від 02.10.2019 скасував ухвалу Господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 і направив справу №906/282/19 до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.(т.3, арк.справи 117-120).

Аргументуючи свій висновок, суд апеляційної інстанції зазначив, що докази на підтверд-ження повноважень представництва інтересів держави витребовувались ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.04.2019 про залишення позовної заяви без руху та після їх по-дання досліджувались судом першої інстанції (на предмет підставності звернення прокурора з цим позовом) з метою вирішення питання щодо відкриття провадження у справі та усунення недоліків позовної заяви Прокурором. При цьому, як вбачається з протоколів судового засідання та ухвал місцевого господарського суду сторони у справі надавали як усні так і письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, а саме щодо підставності укладення спірного договору оренди землі та розпорядження земельними ділянками. Відтак залишаючи позов без розгляду саме зважаючи на непідтвердження правових підстав представництва, місцевий господарський суд суперечить своїй попередній позиції, наведеній в ухвалі від 15.04.2019, де було чітко зазначено про усунення прокурором недоліків та прийняття позовної заяви зважаючи на відповідність позовної заяви вимогам статті 162 ГПК України.

Проте, постановою від 15.09.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного гос-подарського суду скасував постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019, а справу №906/282/19 передав на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.(т.3, арк.справи 198-209).

Скасовуючи постанову апеляційного суду Верховний Суд зазначив, що апеляційний госпо-дарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи, не надав оцінки встановленим судом першої інстанції обставинам справи, на які послався Позивач та які не були прийняті місцевим господарським судом як аргументи, які перешкоджають здійсненню захисту прав та інтересів Дер-жави ОДА особисто. Крім цього, апеляційний господарський суд не перевірив обставин дотри-мання чи недотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, які підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах.

Після надходження матеріалів справи №906/282/19 до Північно-західного апеляційного господарського суду ухвалою від 09.11.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою Проку-рора.(т.3, арк.справи 212).

У день судового засідання 24.11.2020 від Товариства на електронну адресу суду надійшли пояснення, у яких він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.(т.3, арк.справи 220-224).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 24.11.2020 Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування правової позиції. Представник Товариства заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав свої пояснення.

Інші учасники справи не забезпечили явку своїх уповноважених представників у призначене на 10.09.2020 судове засідання. Разом з тим, така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2019 року до господарського суду Жито-мирської області надійшла позовна заява Прокурора в інтересах держави, в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Коростишівської районної державної адміністрації Жито-мирської області та ТзОВ «Новогородецький кар`єр» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004, укладеного Відповідачами та зобов`язання Товариства повер-нути земельні ділянки з кадастровими №№ :04:001:0001, :04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0004 загальною площею 28,8229 га.(т.1, арк.справи 6-10).

Обґрунтовуючи наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах держави, в особі Житомирської ОДА, Прокурор вказує, що порушення інтересів держави полягають у пере-вищенні владних повноважень Коростишівською РДА при розпорядженні земельною ділянкою промисловості, що розташована поза межами населеного пункту, оскільки розпорядником цих земель є Житомирська ОДА. При цьому, Житомирська ОДА на захист порушених прав до суду не зверталась, а тому саме у Прокурора виникло право на звернення до суду у зв`язку із бездіяль-ністю вказаного органу. Як вказує Прокурор, Позивач демонструє активну бездіяльність, тому в прокуратури є виключні обставини для звернення до суду з вказаною позовною заявою. Прокурор вважає, що незаконне надання в оренду вказаної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів та є підставою для представництва Прокурором інтересів держави в суді.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 15.04.2019 відкрито провадження у справі №906/282/19.(т.1, арк.справи 1-2).

Як вже зазначалось, ухвалою господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 у справі №906/282/19 залишено без розгляду позов Прокурора на підставі положень пункту 1 час-тини 2 статті 185, пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, чинній до 08.02.2020.(т.3, арк.справи 33-37).

Залишаючи позов Прокурора без розгляду, місцевий господарський суд, виходив із того, що Прокурором в обґрунтування представництва зазначено лише те, що Облдержадміністрацією, як органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах допущено активну бездіяльність, оскільки не вжито заходів для усунення порушення законо-давства Відповідачами. Водночас, як зазначає місцевий господарський суд, Прокурором не пода-но, а судом не встановлено обставин, за яких можна було б достеменно встановити неналежне виконання своїх повноважень відповідними посадовими особами ОДА. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. Судом підсумовано, що у такому разі Прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог про-цесуального закону. Також судом першої інстанції зазначено, що в порушення вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Прокурором не було дотримано процедури звер-нення з позовом у цій справі для захисту інтересів держави в особі ОДА.

Ураховуючи такі обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Прокурор не підтвердив правових підстав для представництва, не дотримався передбаченої законом процедури звернення з позовом та, відповідно, не має процесуальної дієздатності на подання позову з вимогами про визнання недійсним спірного договору оренди землі.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга обґрунтована та підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом апеляційної скарги є підставність звернення Прокурора.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.(ст.84 ЗК України).

Підставами виникнення, зміни та припинення земельних відносин є юридичні факти юри-дично значимі обставини, які поділяються відповідно на правовстановлюючі, правозмінюючі і пра-воприпиняючі. До таких обставин відносяться: договори та інші угоди, передбачені законом, а та-кож не передбачені законом але такі, що не суперечать йому; акти державних органів та органів місцевого самоврядування, які передбачені законом як підстави виникнення земельних прав і обо-в`язків; судові рішення, які встановлюють земельні права та обов`язки; набуття земельних прав та обов`язків на підставах, які дозволені законом; заподіяння шкоди; інші дії фізичних та юридичних осіб; події, з якими закон або інший правовий акт пов`язує виникнення, зміну і припинення земель-них відносин. Зазначене кореспондується зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Крім того, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.(ст.15 ЦК України). Способи захисту судом цивільних прав та інтере-сів передбачені у ст.16 ЦК України. Одним з таких способів, як зазначено у п.3 ч.2 вказаної статті, є припинення дії, яка порушує право. Аналогічні приписи містить частина 2 ст.20 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України).

Власник може звернутися з позовом про усунення будь-яких порушень свого права.

У даному випадку з позовом в інтересах держави в особі Житомирської ОДА звернувся Прокурор та вказавшина бездіяльність останньої, зазначив про наявність інтересів держави, що полягає у необхідності відновлення законності шляхом визнанням недійсним недійсним договору оренди земельної ділянки від 03.02.2004, укладеного Відповідачами та зобов`язання Товариства повернути земельні ділянки з кадастровими №№ :04:001:0001, :04:001: 0002, :04:001:0003, :04:001:0004 загальною площею 28,8229 га.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до ч.ч.3-5 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позов-ною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново-виявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений дер-жавою здійнювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Переглядаючи рішенням в межах апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за зміс-том ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи дер-жавної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь проку-рора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03. 2005, заява 61517/00, пункт 27). Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ зазначає, що сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопору-шенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою пере-слідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефек-тивні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провад-ження, зміст п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва проку-рором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.(пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції закону станом на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інте-ресів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво про-куратурою Ук-раїни інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конститу-ційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських това-риств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інте-реси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло закон-них інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позо-вом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У даній справі Прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави», які на його думку полягають в порушенні законності у сфері земельних відносин.

Водночас Конституція України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Колегія суддів зауважує, що за наслідками розгляду справи №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 вирішила виключну правову проблема щодо таких питань: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повнова-ження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому стат-тею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визнача-ється судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інте-ресів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскар-ження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

При цьому, колегія суддів зауважує, що нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є нена-лежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Верховний Суд в постанові від 15.09.2020 у даній справі №906/282/20 звернув увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для представництва інтересів держави Проку-рором зазначено лише те, що Житомирською обласною державною адміністрацією, як уповно-важеним органом, допущена активна бездіяльність щодо здійснення відповідних функцій у спір-них правовідносинах, оскільки не вжито заходів для усунення порушення законодавства Відпові-дачами.

Верховний Суд, скасовуючи постанову апеляційного суду від 02.10.2019 в даній справі зауважив у своїй постанові від 15.09.2020, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свід-чать про наявність підстав для такого представництва. У такому випадку суд зобов`язаний дос-лідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захис-том до суду не звернувся.

Водночас, суд першої інстанції вірно встановив, що Прокурором не подано доказів для встановлення неналежного виконання своїх повноважень Позивачем. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.

Сама по собі обставина неподання позивачем позовної заяви протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне вико-нання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

За таких обставин, Прокурор фактично звернувся у даній справі з позовом на захист прав та інтересів Житомирської обласної державної адміністрації, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Проку-рором фактично не дотримано вимог Закону України «Про прокуратуру» щодо процедури звер-нення до суду для представництва інтересів держави в особі уповноваженого органу.

Так, прокуратура Коростишівського району зверталася до Житомирської ОДА з листом №06-37/729вих.19 від 28.02.2019, в якому повідомила про здійснення Коростишівською місцевою прокуратурою процесуального керівництва у кримінальному провадженні від 30.05.2018 СВ №0000315, що розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передба-ченого ч.1 ст.1971 КК України та просила повідомити місцеву прокуратуру чи вживаються будь-які заходи щодо скасування договору оренди земельної ділянки, укладеного Коростишівською РДА та ТзОВ «Новогородецький кар`єр» щодо земельної ділянки з кадастровим номером : 04:001:0004.(т.1, арк.справи 22).

У відповідь Житомирська обласна державна адміністрація в листі №1578/2-19/33 від 18.03.2019, адресованому прокуратурі Коростишівського району, пославшись на ст.15 Земельного кодексу України, повідомила, що здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Також вказала, що до Житомирської обласної державної адміністрації не надходила інформація щодо порушення вимог земельного законодавства, а тому підстави для вжиття заходів в обласної державної адмі-ністрації відсутні.(т.1, арк. справи 22-зворот).

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що зміст листа прокуратури Корости-шівського району №06-37/729вих.19 від 28.02.2019, не містить повідомлення Позивача про звер-нення з позовом до суду в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Коростишів-ської районної державної адміністрації Житомирської області та Товариства з обмеженою відпо-відальністю «Новогородецький кар`єр» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229 га, а тому даний лист не може розцінюватися як повідомлення про звернення до суду в інтересах Позивача в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Матеріали справи, окрім вказаного листа №06-37/729вих.19 від 28.02.2019, не містять будь-яких інших повідомлень, звернень Прокурора до Позивача в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про проку-ратуру».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що листом №06-37/729 вих.19 від 28.02.2019 прокуратура Коростишівського району лише повідомила Позивача про про-цесуальне керівництво у кримінальному провадженні, що розслідується СВ №0000315, а не про намір звернутись чи безпосередньо про звернення до суду в інтересах держави в особі Житомирської ОДА з позовом про визнання недійсним договору та повернення земельних ділянок.

Таким чином, Прокурор у цій справі фактично звернувся без дотримання вимог статті 23 та 24 Закону України «Про прокуратуру», оскільки не надіслав уповноваженому органу, в даному випадку Житомирській ОДА, жодних повідомлень про виявлене правопорушення, не надав будь-якого строку для відповідної реакції та не повідомив про подання позовної заяви до суду в інте-ресах Облдержадміністрації, що не може вважатися належним дотриманням умов законодавства для звернення прокурора до суду.

Обставини дотримання прокурором встановленої ч.ч. 3, 4 ст.23 Закону України «Про проку-ратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів ст.ст. 53, 174 ГПК України недо-тримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави (пос-танова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності. На підставі саме цього пункту суд першої інстанції 06.08.2019р. залишив позов Прокурора без розгляду.

Розглядаючи дану апеляційну скаргу, колегія суддів приймає до уваги, що за час який минув після прийняття оскаржуваного рішення змінилась правозастосовча практика. Так, Велика Палата Верховного Суду в пункті 83 постанови у справі №912/2385/18 від 26.05.2020 дійшла висновку про необхідність залишення без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, якщо після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Таким чином, позов Коростишівської місцевої прокуратура в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Коростишівської районної державної адмі-ністрації Житомирської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Новогородецький кар`єр» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки площею 28,8229 га підлягає залишенню саме на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вже зазначалось, на переконання апелянта підставою звернення до суду із позовом стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого органу, яка обумовлена його бездіяльністю. Прокурор вважає порушенням норм процесуального права залишення позову без розгляду, ос-кільки спір має бути розглянуто по суті.

Натомість, відповідно до п.2 ч.2 ст.277 ГПК України, порушення норм процесуального права мо-же бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до непра-вильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції право-мірно залишив позов без розгляду, однак повважав, що підставою є п.1 ч.1 ст.226 ГПК України, а не пункт 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Однак, таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирі-шення справи, в даному випадку залишення позову без розгляду, а тому не може бути підставою для скасування або зміни ухвали господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 у даній справі.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Прокурора не підлягає задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін.

Розглянуто всі вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського проце-суального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Коростишівської місцевої прокуратури на ухвалу господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 у справі №906/282/19 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховно-го Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №906/282/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.