ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Справа № 902/431/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Поліщука Максима Анатолійовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020 у справі №902/431/20 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Поліщука Максима Анатолійовича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Фізичної особи - підприємця Войтко Михайла Дмитровича ( АДРЕСА_2 )

про розірвання договору оренди та стягнення 200000,00 грн. страхового внеску

за участю представників сторін:

позивача - Поліщук М.А.,паспорт, Лютик Р.І., посвідчення №000517 від 21.08.2019

відповідача - Дмитрійчук А.А., ордер №140705 від 26.05.2020

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020 у справі №902/431/20 провадження у справі в частині розірвання Договору оренди, укладеного 30.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Войтко Михайлом Дмитровичем як Орендодавцем, з одного боку та Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Максимом Анатолійовичем, як Орендарем, з іншого боку - закрито. В позові в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Войтко Михайла Дмитровича на користь Фізичної особи - підприємця Поліщука Максима Анатолійовича сплачений ним страховий внесок у розмірі 200 000,00 грн - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020 у справі №902/431/20 позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав викладеній у ній просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020 у справі №902/431/20 в частині відмови в стягнення 200 000,00 грн страхового внеску і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам , не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. Тому оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, а отже - підлягає скасуванню.

Скаржник не погоджується з обґрунтуванням викладеним у рішенні суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Войтко М.Д. на користь Фізичної особи - підприємця Поліщука М.А. сплаченого ним страхового внеску у розмірі 200 000,00 грн.

Звертає увагу суду, що сплата податків ФОП Поліщуком М. А. підтверджується відсутністю будь-яких податкових повідомлень-рішень, які б свідчили про несплату обов`язкових платежів позивачем.

Не погоджується також з висновком суду першої інстанції, що умови Договору оренди не визначають факту сплати при його підписанні. Вважає, що підписання сторонами Договору оренди від 30.07.2019 свідчить про передачу Орендарем та прийняття Орендодавцем страхового внеску, тому первинним документом, який свідчить про передачу позивачем коштів відповідачу є сам Договір, при цьому посилається на правову позицію викладену 16.02.2007 Верховним Судом України.

Також, в апеляційній скарзі зазначає, що скаржник поніс витрати на правову допомогу, пов`язану із розглядом даної справи в апеляційному суді, розмір яких не перевищуватиме 4000,00 грн.

Листом №902/431/20/5376/20 від 16.10.2020 Північно-західний апеляційний господарський суд витребував матеріали справи №902/431/20 з Господарського суду Вінницької області та 29.10.2020 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/431/20.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у даній справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Поліщука Максима Анатолійовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020, справу №902/431/20 призначено до розгляду. Також, запропоновано відповідачу - у строк до 25.11.2020 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду від 04.11.2020 у справі №902/431/20 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень /а.с. 221-223/.

На виконання вимог суду, 25.11.2020 відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, доводи є надуманими, безпідставними та необґрунтованими, тоді як судом першої інстанції та наявними матеріалами справи, всебічно та повно встановлено фактичні обставини щодо відсутності підстав та доказів, які підтверджують факт передачі чи отримання коштів в сумі 200 000,00 грн страхового внеску.

З урахуванням наданих у письмовому відзиві заперечень просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Поліщука М.А., а рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020 у справі №902/431/20 залишити без змін.

В судовому засіданні 01.12.2020 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції. Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення сторін колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

30 липня 2019 року Фізична особа підприємець Войтко Михайло Дмитрович (відповідач, Орендодавець) та Фізична особа підприємець Поліщук Максим Анатолійович (позивач Орендар) уклали договір оренди (надалі Договір), за умовами якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в строкове платне користування Об`єкт оренди на умовах цього Договору, а Орендар зобов`язаний прийняти Об`єкт оренди та сплачувати Орендодавцю орендну плату за користування ним /а.с. 6 зі звороту-9/.

Відповідно до п. 1.2. Договору, об`єктом оренди, відповідно є кафе Вікторія в АДРЕСА_3 . Кількість приміщень і їх схема додаються в Акті передачі додатки № 1, 2.3.4., до цього Договору.

Згідно з п 1.3. Об`єкт оренди передається в тимчасове платне користування (оренду) від Орендодавця Орендарю на умовах визначених положеннями цього Договору та Додатками до нього.

Відповідно до п. 1.5. Договору Орендодавець виступає власником приміщення та володіє ним на підставі Свідоцтва про право власності від 27 грудня 2013 року №15590794.

Згідно з п. 2.2. та п. 2.3. Договору Об`єкт оренди надається в строкове платне користування з дати підписання Сторонами Акту передачі в строкове платне користування Об`єкта оренди строком на 12 місяців, тобто з 01 2019 серпня року до - 01 серпня 2020 року. Про своє бажання на укладання нового Договору Орендар повинен повідомити Орендодавця не пізніше , ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору оренди.

Відповідно до п. 2.4. Договору про своє бажання на розірвання даного Договору Орендар повинен повідомити Орендодавця не пізніше, ніж за 30 календарних днів до розірвання даного Договору оренди.

Розділом 3 Договору Сторони узгодили порядок передачі та повернення Об`єкта оренди.

Згідно з п. 3.1. Договору Об`єкт оренди передається Орендодавцем та приймається на підставі Акту передачі Об`єкту оренди від Орендодавця Орендарю в якому мають бути зазначені технічний стан Об`єкту оренди на момент його передачі, перелік і стан обладнання та майна, якими укомплектовано Об`єкт оренди. Акт передачі Додаток № 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору Акт передачі Об`єкту оренди від Орендодавця Орендарю складається у 2 (двох) примірниках та підписується двома Сторонами.

Згідно з п. 3.3. Договору ризик випадкового знищення чи пошкодження Об`єкту оренди переходить до Орендаря в момент підписання Акту передачі Об`єкту оренди.

Відповідно до п.п. 3.4., 3.5. Договору Орендар зобов`язаний повернути Об`єкт оренди протягом 2 (двох) календарних днів після закінчення строку оренди. Таке повернення оформляється Актом приймання-передачі Об`єкта оренди в якому Сторонами мають бути зазначені технічний стан Об`єкта оренди на момент його повернення, перелік і стан обладнання майна, яким укомплектовано Об`єкт оренди. Фактичною датою повернення Об`єкта оренди є дата підписання представниками Сторін Акту повернення.

Згідно з п. 5.1. Договору за користування Об`єктом оренди протягом одного календарного місяця (надалі - Розрахунковий місяць) Орендарем сплачується щомісячна орендна плата, яка становить в 2019 році - серпень, вересень і жовтень по 200 000 (двісті тисяч гривень) 00 коп. За місячну орендну плату з листопада 2019 року і до 30 квітня 2020 року сторони домовляються до 09 жовтня 2019 року і складається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що в період його дії орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцеві авансовим платежем до 15 числа кожного місяця. Також Орендар при підписані Договору сплачує страховий внесок в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. або 7500 доларів США. По закінченню даного Договору ця сума повертається Орендарю повністю за умови, що Орендар здає об`єкт Орендодавцю в такому стані, як і приймав, відповідно до актів здачі до цього Договору.

Відповідно до п.п. 5.3, 5.4., 5.5 Договору нарахування орендної плати починається з дня місяця визначеного цим Договором з серпня, та його підписання. Визначена у п. 5.1 цього Договору орендна плата не включає плату за електроенергію, прибирання приміщень Об`єкта оренди. За використану електроенергію Орендар сплачує по лічильнику відповідно до діючих тарифів України. Орендар до 15 числа кожного місяця зобов`язаний сплатити плату за використану електроенергію Орендодавцю.

Згідно з п. 8. Договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу.

Договір підписаний сторонами.

30.03.2020 Фізична особа підприємець Поліщук Максим Анатолійович звернувся до Фізичної особи підприємця Войтко Михайла Дмитровича з повідомленням про розірвання Договору оренди від 30.07.2019 та повернення страхового внеску. Факт направлення повідомлення про розірвання договору підтверджується описом вкладення у цінний лист від 30.03.2020, фіскальним чеком та накладною Укрпошти /а.с. 11/.

Фізичною особою підприємцем Войтко М.Д. повідомлення про розірвання Договору оренди від 30.07.2019 та повернення страхового внеску залишено без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Господарський суд Вінницької області відповідно до оскаржуваного рішення закрив провадження у справі в частині розірвання Договору оренди, укладеного 30.07.2019 Фізичною особою-підприємцем Войтко М.Д. як Орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Поліщуком М.А., як Орендарем за відсутністю предмету спору. В цій частині рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020 у справі №902/431/20 не оскаржується тому відповідно до с. 269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.

Таким чином колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача страхового внеску в розмірі 200000,00 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиві, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено вище, 30 липня 2019 року Фізична особа підприємець Войтко Михайло Дмитрович (відповідач, Орендодавець) та Фізична особа підприємець Поліщук Максим Анатолійович (позивач Орендар) уклали договір оренди /а.с. 6 зі звороту-9/, за умовами пункту 5.2. якого сторони погодили, що при підписанні Договору Орендар сплачує страховий внесок в розмірі 200000,00 грн або 7500 доларів США; по закінченню даного Договору ця сума повертається Орендарю повністю за умови, що Орендар здає об`єкт Орендодавцю в такому стані, як і приймав, відповідно до актів здачі до цього Договору.

Суд першої інстанції встановив, що Договір закінчив свою дію 01.08.2020.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про передачу відповідачу страхового внеску готівкою при підписанні Договору не підтвердженні доказами відповідно до норм ст. ст.73, 74, 76, 77 ГПК України, тоді як підписання сторонами Договору не свідчить про сплату такого внеску.

Враховано при цьому, що п. 5.2. Договору не підтверджує, що підписавши Договір Орендар сплатив суму страхового внеску, оскільки не визначає факту сплати при його підписанні.

Колегія суддів вважає, що саме позивач має довести доказами факт сплати ним страхового внеску.

Так, відповідно до пункту 1 розділу 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України 29 грудня 2017 року № 148, це Положення розроблено відповідно до Закону України "Про Національний банк України" і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами. (надалі Положення)

Пунктом 5 Положення суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Згідно пункту 23 Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.

Відповідно до пункту 26 Положення видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки. Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями.

Згідно з пунктом 33 Положення прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (додаток 4), який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. Видаткові касові ордери, оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості.

Тобто, факт передачі готівки може бути підтверджений, зокрема, видатковим ордером про видачу суми страхового внеску з каси ФОП Поліщука М.А. на користь ФОП Войтка М.Д.; прибутковим ордером ФОП Войтка М.Д. та квитанцією з підписом головного бухгалтера або уповноваженої особи; записом у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів ФОП Поліщука М.А. та ФОП Войтка М.Д.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Орендарем та Орендодавцем за підписаним Договором оренди від 30.07.2019 є підприємці, які у відповідності до Положення мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти) тисяч гривень включно.

Орендар не може провести оплату готівкою Орендодавцеві в розмірі більше 50 000,00 грн. в день, в свою чергу страховий платіж, який по суті є орендною платою в сумі 200 000,00 грн., є такою платою, що може бути проведена лише по перерахунку з розрахункового рахунку Орендаря на рахунок Орендодавця та має бути відображена в первинних бухгалтерських документах із призначенням платежу з посиланням на Договір оренди від 03.07.2019.

З рахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що здійснюючи господарську операцію по передачі, зокрема, готівкою страхового внеску на користь ФОП Войтка М.Д., ФОП Поліщук М.А. зобов`язаний був відобразити її у податковому та бухгалтерському обліках.

Отже, матеріали справи не містять таких документів/доказів в т.ч. первинних облікових документів на підтвердження зазначених у позовній заяві та апеляційній скарзі обставин, такі докази не були надані ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції. Таким чином суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Войтко Михайла Дмитровича на користь Фізичної особи - підприємця Поліщука Максима Анатолійовича сплаченого страхового внеску у розмірі 200 000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє також посилання скаржника на необхідність застосування позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 11.03.2009.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження №14-737цс19).

В даному випадку спори як за суб`єктним складом, за характером правовідносин, так і за матеріально-правовими вимогами є різними.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права також не знайшли свого підтвердження.

Колегією суддів встановлено, що сторонам була надана можливість подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Так, ухвалою суду першої інстанції від 19.05.2020 відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та встановлено сторонам строк для вчинення процесуальних дій до 12.06.2020 /а.с. 58-59/. Ухвалою суду від 01.06.2020 призначено підготовче судове засідання та зобов`язано сторони подати усі наявні докази, що стосуються предмету спору до 01.07.2020 /а.с. 68-69/. Зі змісту протоколу судового засідання від 07.07.2020 вбачається, що сторони надали свої пояснення, розгляд справи відкладено на 15.07.2020 /а.с. 101-105/. Так, 14.07.2020, тобто з пропуском строку встановленого ухвалами суду, представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_1 /а.с. 109-111/. 15.07.2020 за погодженням представників сторін у справі закрито підготовче засідання про що постановлено ухвалу /а.с. 120-123/.

Отже, розгляд справи у підготовчому судовому засіданні неодноразово відкладався, представники сторін приймали участь у досліджені доказів, мали можливість надати пояснення, обґрунтувати свої позиції у справі та надати всі докази, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень; скористатись іншими процесуальними правами. Однак, клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_1 було подано з пропуском строку встановленого ухвалами суду. Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушення норм процесуального права в частині залишення без розгляду клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням процесуальних строків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 87, 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Таким чином, хоча заява свідка ОСОБА_1 не була прийнята як доказ судом першої інстанції, однак колегія судів зазначає, що застосування такого засобу доказування у спорах про стягнення коштів та у випадках, коли всі факти, необхідні для обґрунтування вимог мають бути доведені виключно на підставі письмових доказів не можуть підтверджуватись таким доказом, як заява свідка.

Також, в апеляційній скарзі представник позивача значив, що скаржник поніс витрати на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн., однак будь-яких доказів на підтвердження таких витрат суду не надав.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.ч. 4, 8 ст. 129 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем та з урахуванням, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Поліщука Максима Анатолійовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2020 у справі №902/431/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "03" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.