ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"30" листопада 2020 р. Справа № 914/64/14

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Вентика Юрія Ярославовича, м. Львів б/н від 13.08.2020 (Вх.ЗАГС №01-05/3249/20 від 12.11.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2014 (суддя Ділай У.І., повне рішення 16.04.2014)

у справі № 914/64/14

за позовом ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідачів: 1) Фізичної особи-підприємця Ходак Марії Володимирівни, м. Львів

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Латориця", м. Львів

про визнання недійсним договору про сумісну діяльність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 апеляційну скаргу ФОП Вентика Юрія Ярославовича, м. Львів б/н від 13.08.2020 (Вх.ЗАГС №01-05/3249/20 від 12.11.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2014 у справі №914/64/14 залишено без руху. Зобов`язано апелянта усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати (надіслати) докази сплати судового збору у розмірі 1 827 грн та докази надіслання копії апеляційної скарги з додатками сторонам у справі лист з описом вкладення протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, але не пізніше 02.12.2020.

На адресу суду 24.11.2020 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору.

Окрім цього, відповідачем-1 подано заперечення щодо відкриття апеляційного провадження, покликаючись на те, що про оскаржуване рішення суду ФОП Вентик Ю.Я. був обізнаний,оскільки 18.09.2014 Господарським судом Львівської області було ухвалене рішення за його участі. При цьому, у мотивувальній частині цього рішення, було зазначено про рішення від 11.04.2014 у справі 914/64/14. Крім цього, відповідач-1 наголошує про те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, ГПК України не передбачав можливість повторного апеляційного чи касаційного перегляду рішення суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено таке.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.04.2014, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2014, за позовом Суб`єкта підприємницької діяльності Пеприк О.М. до Фізичної особи-підприємця Ходак М.В. та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», м. Львів про визнання недійсним договору про сумісну діяльність відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване тим, що на момент укладення спірного правочину, сторони такого договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а від імені ТОВ «Латориця» договір підписано повноважним представником.

ФОП Вентик Ю.Я. подано апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду як особою, права якої порушені оскаржуваним рішенням суду.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», пп. 51 і 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення «res judicata» (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу «res judicata» є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України).

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення містяться у ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Поряд з цим, попри визначені основні засади судочинства, що полягають у забезпеченні права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це може спотворити саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Тобто, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Приписами ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Проте, станом на час прийняття оскаржуваного судового рішення у справі Господарський процесуальний кодекс України (у редакції, яка була чинною до 15.12.2017) не передбачав можливості повторного апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, в тому числі і за скаргою особи, яка не брала участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов`язки.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Розділом ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) також не передбачено можливості повторного апеляційного чи касаційного перегляду судових рішень, перегляд яких у касаційному порядку було здійснено Вищим господарським судом України відповідно до розділу ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Як зазначалося вище, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.04.2014 вже було переглянуто в суді апеляційної інстанції, з прийняттям відповідної постанови.

Отже, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, а його законність перевірена судом апеляційної інстанції з прийняттям відповідної постанови, більше ніж через шість років після його прийняття є порушенням принципу правової визначеності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Цей висновок узгоджується із висновками Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 922/765/15 від 02.04.2019, у справі № 20/5007/101/11 від 17.09.2019, а також у постанові Верховного Суду у справі № 12/5007/135/11 від 20.09.2019.

Приписами п.1 ч.1 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Вентика Ю.Я. на рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2014 у справі №914/64/14 на підставі п.1 ч.1 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 261 Господарського процесуального кодексу України,

Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Вентика Юрія Ярославовича, м. Львів б/н від 13.08.2020 (Вх.ЗАГС №01-05/3249/20 від 12.11.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2014 у справі №914/64/14.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню до Верховного Суду відповідно до вимог ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Додаток:

в адресу скаржника апеляційна скарга з додатками на 38 арк.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець