ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Справа№ 920/169/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 28.10.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни

на рішення Господарського суду Сумської області

від 25.03.2020 (повний текст складено 03.04.2020)

у справі №920/169/18 (головуючий суддя - Заєць С.В., судді - Яковенко В.В., Котельницька В.Л.)

за позовом Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю)

до Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни

про стягнення 300 000 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Товариство реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) 12.03.2018 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни 300 000 грн безпідставно отриманих грошових коштів.

Позов мотивований тим, що спірні грошові кошти перераховані відповідачу помилково із посиланням на договір, який між сторонами не укладався. При цьому позивач зазначає про відсутність у нього жодних зобов`язань перед відповідачем щодо оплати юридичних послуг, адже такі послуги фактично не надавались та документально не підтверджені.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.05.2018 у позові відмовлено повністю. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволені. На виконання постанови Господарським судом Сумської області 18.09.2018 було видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 20.12.2018 рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції було скасовано, а справа була передана на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.03.2020 у справі № 920/169/18 позовні вимоги Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) до фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни про стягнення 300000 грн - задоволено. Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни на користь Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) 300 000 грн безпідставно отриманих грошових коштів, 4 676 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи висновок Верховного Суду про необхідність додаткового дослідження наявності правових підстав та докази у справі, судом встановлено відсутності зобов`язань позивача перед відповідачем з оплати за послуги, які були б надані за договором від 14.01.2014 з огляду на недоведеність факту надання таких послуг за договором (не зважаючи на факт відсутності такого договору в цілому).

Суд погодився з твердженнями позивача, що поданими відповідачем актами №№ 1-5 взагалі не визначено вартості послуг, що підлягає сплаті та зазначено, що за надані послуги вже сплачено певну суму грошових коштів. Таким чином, зобов`язань позивача зі сплати відповідачу за надані послуги за договором від 14.01.2014 не існує. Будь-які зобов`язання відповідача перед позивачем за договором про надання юридичних послуг від 14.01.2014 не виникли. В зв`язку з вказаним, грошові кошти у сумі 300000 грн було сплачено з помилковим призначенням платежу, а тому зазначені кошти є помилково перерахованими та, відповідно, безпідставно отриманими відповідачем.

Тому позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємця Шкриль Лариса Григорівна звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2020 у справі №920/169/18 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2020 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №920/169/18 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни на рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2020 року у справі №920/169/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 22.07.2020.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/2002/20 від 21.07.2020 у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №920/169/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 відкладено розгляд справи №920/169/18 на 07.10.2020.

07.10.2020 судове засідання не відбулось у зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації та перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці.

Ухвалою від 08.10.2020 розгляд апеляційної скарги призначено на 28.10.2020.

У судове засідання 28.10.2020 з`явились представники сторін та надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Апелянт зазначає, що відповідач сам підтверджує наявність договірних правовідносин, що суперечить позиції позивача про відсутність договору.

Відповідач також зазначає, що після перерахування коштів з відповідним призначенням платежу, позивачем не вчинялись дії щодо уточнення чи зміни призначення платежу, а отже визнається факт оплати саме за договором.

В свою чергу, наявність актів виконаних робіт підписаних без зауважень та застережень свідчить про факт надання послуг, а отже і про право на їх оплату.

Відповідач також наголошує, що з моменту надання послуг минуло понад шість років, а тому частина документів які підтверджують надання послуг, зокрема, консультацій не збереглось.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач зазначає, що надані відповідачем докази є неналежними, не достовірними та такими, що не підтверджують надання послуг, їх вартість та, відповідно, наявність у відповідача права на отримання (збереження) коштів у сумі 300 000,00 грн які були йому перераховані.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

У судовому засіданні 22.10.2020 представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 21.10.2020 надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Позивач перерахував відповідачу 300000 грн за платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016 із зазначенням у графі призначення платежу: «оплата за надання юридичних послуг згідно договору б/н від 14.01.2014» (а.с.12, том 1).

Заперечуючи факт укладання договору від 14.01.2014 та вважаючи зазначені кошти перерахованими помилково, позивач 23.02.2018 направив відповідачу вимогу № 212 про повернення помилково сплачених грошових коштів (а.с.13-17, том 1).

Відповідач листом від 03.03.2018 повідомив позивача про правомірність одержання грошових коштів згідно з договором про надання юридичних послуг та актами виконання робіт.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як вбачається з доводів позивача, він провів внутрішнє службове розслідування, за результатами якого склав акт № 3 від 05.03.2018 (а.с.18-20, том 1). У акті зазначено, що договір від 14.01.2014 між сторонами не укладався, акти виконання робіт №1 від 04.12.2014, №2 від 18.12.2014, №3 від 23.12.2014, №4 від 29.12.2014, №5 від 29.12.2014 не відносяться до жодного договору, до того ж підписані не директором позивача, а іншою невстановленою особою (а.с.22-26, том 1), однак вказаний доказ правомірно відхилено судом першої інстанції оскільки службове розслідування проводилося в односторонньому порядку працівниками позивача та має значення лише для самого позивача.

Позивач надав суду висновок судово-почеркознавчого дослідження № 524/525 від 15.03.2018, відповідно до якого, підписи від імені керівника позивача - Марцинковського В.С. на актах виконаних робіт виконані не ним, а іншою особою (а.с.143-161, том 1). Також до матеріалів справи позивач надав докази знаходження директора позивача у відрядженнях в період з 22.12.2014 по 25.12.2014, з 28.12.2014 по 30.12.2014 (а.с.27-44, том 1).

Відповідно до ч.5 ст.101 ГПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наданий позивачем висновок не відповідає вказаним вимогам, оскільки не містить інформації про те, що він складений для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність, а тому судом правомірно не прийнято до уваги.

Разом із тим, суд прийняв до уваги, що матеріали справи містять докази знаходження у відрядженні керівника позивача, а саме накази, звіти про використання коштів, виданих на відрядження, рахунки та фіскальні чеки про оплату проживання у готелі, подорожні листи службового легкового автомобіля, посвідчення про відрядження (а.с.27-44, том 1).

Відповідачем було надано копію договору б/н від 14.01.2014р. (а.с.172, том 1). Також, позивач надав до матеріалів справи акти виконання робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014, підписані позивачем та відповідачем (а.с.173-177, т.1).

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що факт надання юридичних послуг за договором від 14.01.2014 та існування такого договору підтверджується актами виконаних робіт, а також доказами участі Шкриль Л.Г. в судових засіданнях та підготовки нею процесуальних документів у справах № 920/459/14 та у справі № 818/8656/13-а (а.с.178-203 т.1).

Позивач заперечує факт укладення між сторонами договору та зазначає, що підпис від імені позивача виконаний не керівником підприємства. На підтвердження зазначеної обставини посилається на висновок почеркознавчого дослідження. Вказані акти, як зазначає позивач, не відносяться до договору від 14.01.2014.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів наявності підстав для отримання спірних коштів, однак колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі, Верховний Суд у свої постанові зазначив наступне:

З встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин Суд вбачає, що, уклавши Договір від 14.01.2014, сторони не узгодили конкретну ціну договору, але за його умовами ціна має бути визначена щомісячно згідно з актом виконаних робіт (пункт 4.1 Договору від 14.01.2014). Тобто сторони обумовили виникнення у Позивача зобов`язання з оплати наданих Відповідачкою за Договором від 14.01.2014 послуг на підставі акту виконаних робіт.

Однак на підставі наданих сторонами у даній справі доказів суди як першої, так і апеляційної інстанцій належним чином не встановили наявність чи відсутність актів виконаних робіт чи інших правових підстав, які б свідчили про виникнення у Позивача зобов`язання за Договором від 14.01.2014 перед Відповідачкою в розмірі 300000,00 грн, що існувало на момент перерахування грошових коштів за платіжним дорученням №2392 від 24.10.2016.

При цьому суд першої інстанції зазначені обставини взагалі не досліджував. Натомість суд апеляційної інстанції відхилив посилання Відповідачки на акти виконання робіт №1 від 04.12.2014, №2 від 18.12.2014, №3 від 23.12.2014, №4 від 29.12.2014, №5 від 29.12.2014 як підставу виникнення зобов`язань за Договором від 14.01.2014, визнавши недостовірним наявне в наданих Відповідачкою актах посилання на Договір від 14.01.2014 через відсутність такого посилання в наданих Позивачем екземплярах зазначених актів. Суд вважає передчасним наведений висновок, оскільки зі змісту постанови суду апеляційної інстанції не вбачає, що він ґрунтується на дослідженні оригіналів екземплярів зазначених актів, наданих Позивачем та Відповідачкою.

Також Верховний Суд враховує, що твердження суду апеляційної інстанції про те, що станом на день складання актів Позивачем були вже оплачені перелічені в зазначених актах послуги, не засноване на безпосередньому дослідженні факту такої оплати.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про недостовірність зазначених актів у зв`язку з їх складанням у періоди знаходження керівника Позивача у відрядженні не ґрунтується на дослідженні фактичних обставин щодо підписання зазначених актів керівником Позивача чи іншою особою. При цьому належної правової оцінки судів не отримали як доводи Позивача про підписання актів від імені його керівника іншою особою, так і доводи Відповідачки про відповідність наявного на актах підпису підписам, виконаним керівником Позивача на інших документах, копії яких надані Позивачем суду.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позов заявлено на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Факт укладення сторонами договору від 24.01.2014 підтверджений також обставинами, встановленими судами у справах №927/987/17 і №927/986/17, згідно з якими позивач протягом вересня 2015 року - лютого 2017 року перераховував відповідачу грошові кошти з призначенням платежу: «оплата за надання юридичних послуг згідно договору б/н від 14.01.2014».

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, суд апеляційної інстанції ухвалою від 16.09.2020 запропонував сторонам надати суду докази фактичного надання послуг за Договором про надання юридичних послуг б/н від 14.01.2014, зазначених в актах виконаних робіт, зокрема докази участі в судових засіданнях.

На виконання ухвали суду, відповідач надав, зокрема, докази участі у судових засіданнях щодо представництва інтересів позивача в судах, позивач у судовому засіданні вказав, що такі послуги було оплачено і їх оплата не має відношення до 300 000,00 грн які є предметом спору, однак доказів наявності відповідних обставин не надав.

З огляду на наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами були наявні Договірні відносини, а послуги фактично надавались позивачу. Колегія суддів зазначає, що наявних у справі доказів неможливо встановити вартість наданих відповідачем послуг, однак вказаний спір вже стосується ціни договору від 24.01.2014, що виходить за межі доказування у даній справі.

Враховуючи, що грошові кошти було сплачено на виконання договору від 24.01.2014, вимоги про їх повернення пред`явлені більше ніж через рік після здійснення платежу, що свідчить на користь відповідача, як особи яка надала послуги, отримала за них оплату та не розраховувала, що доведеться доводити правомірність їх отримання у суді, а позивач в свою чергу не довів, що надані йому послуги були оплачені не спірним платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016, з урахуванням положень ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем спростовано посилання позивача на безпідставне отримання коштів відповідачем, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що перерахування ним коштів відповідачу порушило його права чи охоронювані законом інтереси.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

При цьому, положення статті 1212 ЦК України можуть застосовуватись і після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що між сторонами були наявні договірні відносини, а матеріали справи підтверджують факт виконання робіт за договором, який вказано у призначенні платежу у спірному платіжному дорученні, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача, що надані відповідачем докази є неналежними, не достовірними та такими, що не підтверджують надання послуг та, відповідно, наявність у відповідача права на отримання (збереження) коштів у сумі 300 000,00 грн які були йому перераховані, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2020 у справі №920/169/18 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни на рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2020 у справі №920/169/18 підлягає задоволенню.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору, згідно ст. 126 та ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни на рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2020 у справі №920/169/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2020 у справі №920/169/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) (вул. Пушкіна, 34В, м. Чернігів, 14000, ) на користь Шкриль Лариси Григорівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 6 750,00 грн (шість тисяч сімсот п`ятдесят грн 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Сумської області видати наказ.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано після виходу головуючого судді з лікарняного: 30.11.2020

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова