ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.12.2020 Справа № 920/670/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/670/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка»

(вул. Фортечна, 4А, а/с 5012, м. Запоріжжя, 69002,

),

до відповідача: Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод

«Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41601,

),

про стягнення 34 597 грн 39 коп.

за участю представників сторін:

від позивача : Севрук В.О.,

від відповідача: Шевченко Д.А.,

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 06.07.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 34 597 грн 39 коп., з яких 10 730 грн 04 коп. сума основного боргу за поставлений товар, 20 535 грн 86 коп. пені, 961 грн 23 коп. - 3% річних, 2 370 грн 26 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 03.04.2017 договору поставки № 253-17.

Ухвалою суду від 07.07.2020 відкрито провадження у справі № 920/670/20, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом з позовною заявою позивачем до суду було надано клопотання від 01.07.2020 про витребування доказів. В клопотанні позивач просить суд витребувати у відповідача від Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області оригінали або належним чином завірені копії: договору № 253-17 з додатком № 1; видаткових накладних № РН-0001484, № РН-0001661, № РН-0001857, № РН-0001964.

Ухвалою суду від 07.07.2020 постановлено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" від 01.07.2020 про витребування доказів - задовольнити частково. Витребувати у Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41601, ) оригінали або належним чином завірені копії: договору № 253-17 з додатком № 1; видаткових накладних № РН-0001484, № РН-0001661, № РН-0001857, № РН-0001964. В іншій частині клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" від 01.07.2020 про витребування доказів - відмовити.

27.07.2020 від представника відповідача надійшов відзив від 22.07.2020 № 2195, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує, вважає своє зобов`язання за договором виконаним, а тому підстав для застосування штрафних санкцій не вбачає.

30.07.2020 від представника відповідача надійшло клопотання від 27.07.2020 № 2255 про зменшення штрафних санкцій, відповідно до якого відповідач просить суд зменшити розмір пені заявленої позивачем до стягнення до 1 грн.

31.07.2020 від представника відповідача, на виконання вимог судової ухвали від 07.07.2020, надійшли копії витребуваних судом документів, а саме: договору № 253-17 з додатком № 1; видаткових накладних № РН-0001484, № РН-0001661, № РН-0001857, № РН-0001964.

31.07.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив від б/д № б/н (вх. № 6598), в якій представник останнього вважає доводи наведені представником відповідача у відзиві безпідставними і необґрунтованими та наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

31.07.2020 від представника позивача надійшла уточнена позовна заява від 29.07.2020 № б/н та заява від 29.07.2020 № б/н, в яких представник останнього зазначає, що у зазначеному ним у позові розрахунку були допущені технічні помилки, а саме замість " 2017" було вказано " 2019", а тому просить суд вважати у таблиці розрахунків штрафних санкцій правильним значення " 2017" замість " 2019".

31.07.2020 від представника позивача надійшло клопотання від 29.07.2020 № б/н про витребування доказів, в якому представник останнього просить суд:

1. Поновити строк ТОВ "Промелектроніка" на подання клопотання про витребування доказів.

2. Розглянути клопотання ТОВ "Промелектроніка" про витребування доказів та задовольнити його.

3. Витребувати у Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" (скорочена назва ДП "АВІАКОН"), місцезнаходження юридичної особи: 41600, Сумська обл., місто Конотоп, ВУЛИЦЯ РЯБОШАПКА, 25, , ІНН 53, телефон-факс: (05447) 6-61-00; (05447) 6-61-02.) та від Слідчого Управління Фінансових Розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 166 Тел.: Факс.: Е- пошта: ) оригінали або належним чином завірені копії:

- Акт вхідного контролю та картку вхідного контролю продукції, поставленої за видатковою накладною №РН-0001484 від 22.05.2017 року на суму 8588,59 грн. з ПДВ;

- Акт вхідного контролю та картку вхідного контролю продукції, поставленої за видатковою накладною №РН-0001661 від 08.06.2017 року на суму 19432,80 грн. з ПДВ.

- Акт вхідного контролю та картку вхідного контролю продукції, поставленої за видатковою накладною №РН-0001857 від 21.06.2017 року 37570,08 грн. з ПДВ.

- Акт вхідного контролю та картку вхідного контролю продукції, поставленої за видатковою накладною №РН-0001964 від 26.06.2017 року 15875,33 грн. з ПДВ.

05.08.2020 від представника позивача надійшло заперечення від 03.08.2020 № б/н на клопотання відповідача від 27.07.2020 № 2255 про зменшення штрафних санкцій, в якому позивач просить відмовити у задоволенні зазначеного клопотання відповідача та стягнути пеню в заявленому ним у позовній заяві розмірі, а саме - 20 535 грн 86 коп.

Ухвалою суду від 07.08.2020 ухвалено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; призначено підготовче засідання та розгляд клопотання представника позивача від 29.07.2020 б/н про витребування доказів у справі № 920/670/20 на 08.09.2020, 11:00.

11.08.2020 від позивача до суду надійшла заява б/н про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13 100 грн 00 коп.

18.08.2020 від відповідача надійшло до суду заперечення № 2354 від 10.08.2020 на відповідь на відзив, відповідно до яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. А також надійшли додаткові пояснення № 2414 від 11.08.2020.

25.08.2020 відповідачем надіслано до суду клопотання № 2461 від 18.08.2020 про зменшення витрат на правничу допомогу, відповідно до якого просить суд відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат або зменшити їх до 1 гривні.

26.08.2020 позивачем надіслано до суду додаткові пояснення б/н (вх.№ 7431/20), відповідно до яких просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

26.08.2020 позивачем також подано клопотання б/н (вх.№2614к) про долучення доказів, відповідно до якого просить суд поновити строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи позовну заяву ДП "Авіакон" до ТОВ "Промелектроніка" про стягнення штрафних санкцій за договором № 253-17 у сумі 10730,04 грн., спрямовану на адресу Господарського суду Запорізької області.

07.09.2020 від відповідача поштою до суду надійшло заперечення № 2552 від 31.08.2020 на клопотання про долучення доказів, відповідно до яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні зазначеного клопотання.

Ухвалою суду від 08.09.2020 відкладено підготовче засідання на 01.10.2020, 12:20.

Представник позивача в судовому засіданні заявив усне клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

В судовому засіданні 01.10.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено протокольні ухвали, якими долучено до матеріалів справи: відзив відповідача № 2195 від 22.07.2020; клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій № 2255 від 27ю07ю2020; уточнення позовної заяви б/н (вх.№6599/20 від 31.07.2020); заяву позивача б/н від 05.08.2020 (вх.№6879/20 від 11.08.2020) про стягнення витрат на правничу допомогу; заперечення відповідача № 2354 від 10.08.2020 на відповідь на відзив; додаткові пояснення відповідача № 2414 від 1.08.2020; клопотання відповідача № 2461 від 18.08.2020 про зменшення витрат на правничу допомогу; пояснення позивача б/н (вх.№7431/20 від 26.08.2020); заперечення відповідача № 2552 від 31.08.2020 на клопотання про долучення доказів.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні 01.10.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом задоволено клопотання позивача б/н (2614к від 26.08.2020) про долучення доказів.

Ухвалою суду від 01.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 20.10.2020, 12:00; клопотання позивача б/н від 29.07.2020 (вх.№ 6601/20) про витребування доказів відкладено на наступне судове засідання; зобов`язано позивача надіслати на адресу відповідача клопотання про витребування доказів, докази надсилання подати до суду; клопотання позивача б/н (вх.№ 2614к від 26.08.2020) про долучення доказів задоволено.

05.10.2020 позивачем надіслано до суду лист про надання інформації б/н (вх.№8853/20 від 05.10.2020), відповідно до якого надає докази надсилання відповідачу клопотання про витребування доказів.

20.10.2020 позивачем надіслано поштою до суду додаткові пояснення б/н (вх.№ 9192/20 від 20.10.2020), відповідно до яких просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20.10.2020 відповідачем подано до суду заперечення № 2971 від 12.10.2020 на клопотання про витребування доказів, відповідно до якого зазначає, що згідно Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 25.04.1996р. №П-7 (яку позивач та відповідач погодили у використанні у своїх Договірних відносинах зазначивши про це у п. 6.1. Договору) складання актів вхідного контролю на продукцію яка позитивно пройшла вхідний контроль не передбачено. Двадцятиденний строк на проведення вхідного контролю (також передбачений вказаною Інструкцією) відповідачем було дотримано. Строк проходження вхідного контролю продукцією позивача не перевищував двадцятиденний строк. Отже, враховуючи викладене, відповідач вказує, що у разі задоволення клопотання позивача про витребування доказів, такі докази відповідач не має змоги надати, оскільки вони відсутні на підприємстві, а їх складання не передбачено жодним чинним нормативним актом.

20.10.2020 судове засідання не відбулося через перебування судді Заєць С.В. з 12.10.2020 по 23.10.2020 на лікарняному.

Ухвалою суду від 26.10.2020 призначено підготовче засідання на 03.11.2020, 12:50.

29.10.2020 відповідачем надіслано до суду додаткові пояснення № 317 від 23.10.2020, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

30.10.2020 позивачем надіслано електронною поштою до суду клопотання б/н (вх.№9583/20) від 30.10.2020 про перенесення судового засідання та призначення наступного засідання в режимі відоеокнференції.

02.11.2020 позивачем надіслано до суду додаткові пояснення б/н (вх.№ 9585/20 від 02.11.2020) до клопотання про витребування доказів (актів вхідного контролю).

Ухвалою суду від 03.11.2020 клопотання позивача б/н (вх. № 6601/20) від 29.07.2020 про витребування доказів залишено без задоволення. Клопотання позивача б/н (вх.№9583/20) від 30.10.2020 в частині перенесення судового засідання на іншу дату - залишено без задоволення. Закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2020, 12:00.

В судовому засіданні 03.12.2020 представники сторін надали усні пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.12.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

03.04.2017 між сторонами було укладено договір поставки № 253-17 від 03.04.2017. Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Факт укладення договору сторонами у заявах по суті визнається, а тому є таким, що встановлений судом.

Відповідно до п.1.1 Договору позивач зобов`язується передати, а відповідач - прийняти й оплатити продукцію, вказану у додатку 1 до Договору (надалі - продукція), на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що кількість, номенклатура продукції вказується в додатку № 1 до даного договору, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 3.1. Договору поставка продукції здійснюється однією партією на умовах поставки DDP м. Конотоп, вул. Рябошапка, 25 відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року.

Пунктом 3.2. Договору сторонни обумовили, що строки поставки продукції складають 21 календарних дні з моменту набуття чинності цим договором. Постачальник має право здійснювати поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди покупця в пистмовій формі.

Згідно з п. 4.1 Договору, поставка продукції здійснюється за цінами, які визначені у додатку № 1 і включають всі податки, збори і інші видатки постачальника,пов`язані з поставкою продукції. Загальна вартість договроу на момент його укладання складає 81466 грн 80 коп. в тому числі ПДВ 20% 13577 грн 80 коп.

Відповідно до п. 5.1. Договору оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом пеперахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у данному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізити іншого разунку).

Згідно з п. 5.2 Договору оплата за продукцію здійснюється наступним чином:

- 100% вартості продукції - протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції покупцем після проходження нею вхідного контролю.

Отже, приймаються судом до уваги твердження відповідача, що перехід права власності на продукцію та обов`язок по оплаті настає виключно після позитивного проходження продукцією вхідного контролю.

Відповідно до п. 6.5 Договору остаточне прийняття продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору поставив відповідачу обумовлену Договором продукцію на загальну суму 81466 грн 80 коп. на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури № СФ-0001031 від 24.04.2017, що підтверджується видатковими накладними:

-№ РН-0001484 від 22.05.2017 на суму 8588 грн 59 коп.;

-№ РН-0001661 від 08.06.2017 на суму 19432 грн 80 коп.;

-№ РН-0001857 від 21.06.2017 на суму 37570 грн 08 коп.;

-№ РН-0001964 від 26.06.2017 на суму 15875 грн 33 коп.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на виконання умов договору № 253-17 він поставив відповідачу обумовлену договором продукцію, проте відповідач всупереч умов договору несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувався за поставлену позивачем продукцію, у зв`язку з чим сума недоплати становить 10730 грн 04 коп.

Згідно з п. 7.2. договору, у випадку порушення більш ніж 30 календарних днів строку оплати продукції, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

Пунктом 7.6. договору визначено, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві здійснено розрахунок пені за період з 13.07.2019 по 10.06.2020, сума якої складає 20535 грн 86 коп., інфляційні втрати за період з 13.07.2019 по 10.06.2020 становлять 2370 грн 26 коп., 3% річних за період з 13.07.2019 по 10.06.2020 становлять 961 грн 23 коп.

Відповідач проти здійснених нарахувань заперечує, обґрунтовуючи тим, що позивач не вірно цитує положення Договору, зокрема у Договорі сторони встановили, що до відносин за Договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 та Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 15.06.1965№П-6. Приймання Продукції за кількістю і якістю повинно проводитися Сторонами (Позивачем та Відповідачем) також у точній відповідності до стандартів, технічних умов та інших нормативних актів, що регулюють таке приймання.

Відповідно до пункту 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7, приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі отримувача (Відповідача) в наступні строки: а) при поставці з іншого міста - не пізніше 20 днів після видачі продукції органом транспорту або прибуття її на склад отримувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції отримувачем.

Згідно умов Договору та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7, кінцева дата виконання зобов`язання Відповідача по сплаті Продукції - 28.07.2017 р. (з 26.06.2017 р. по 16.07.2017 р. - 20 днів для проведення Відповідачем вхідного контролю Продукції, з 16.07.2017 р. по 28.07.2017 р. (включно) - 10 робочих днів для здійснення оплати за Поставлену Продукцію).

Отже, як зазначає відповідач твердження Позивача, що «товар підлягав оплаті після підписання уповноваженим представником Відповідача видаткових накладних» суперечить умовам Договору. Відповідач стверджує, що оплата за поставлену продукцію була здійснена відповідачем у визначені умови договору строки без жодних порушень.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодексу України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (стаття 1 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України, укладені між сторонами договори поставки є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків.

Частиною першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України, статтею 655, частиною першою статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця (стаття 664 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та статей 216-218 Господарського кодексу України, наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації, пені та штрафу, передбачених договорами.

Згідно частини першої статті 230 та частини шостої статті 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, друга статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача за недоплати в сумі 10730 грн 04 коп. та нарахуванням на цю суму штрафних санкцій у загальному розмірі 23867 грн 35 коп. (із яких: 20535 грн 86 коп. - пеня, 961 грн 23 коп. - 3% річних, 2370 грн 26 коп. - інфляційні втрати) суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось раніше, пунктом 3.1 договору передбачено, що поставка продукції здійснюється однією партією па умовах поставки DDP м. Конотоп, склад "Нова Пошта" відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс у редакції 2010 року.

Згідно пункту 3.2 Договору, строки поставки продукції складають 21 календарний день з моменту набуття чинності цим Договором.

Кінцевим терміном поставки є 24.04.2017, проте фактичне надходження продукції відбулося на підставі наступних видаткових накладних:

-№ РН-0001484 від 22.05.2017 на суму 8588 грн 59 коп.;

-№ РН-0001661 від 08.06.2017 на суму 19432 грн 80 коп.;

-№ РН-0001857 від 21.06.2017 на суму 37570 грн 08 коп.;

-№ РН-0001964 від 26.06.2017 на суму 15875 грн 33 коп.

Передання продукції неналежної якості, не у встановленій кількості спричиняє правові наслідки, передбачені чинним законодавством та Договором (п. 6.2. Договору).

За невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони (Позивач та Відповідач) несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п. 7.1. Договору).

У випадку порушення строків або обсягів поставок Продукції, Позивач сплачує Відповідачу штраф в розмірі 8% від вартості не поставленої в строк Продукції за кожен факт порушення (п. 7.3. Договору).

Відповідач є підприємством оборонного комплексу України, що належить до державної сфери економіки.

Частиною 2 ст 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При укладенні даного договору сторони погодили умову (пункт 5.5 договору), відповідно до якої неустойка, що підлягає сплаті позивачем, а також понесені відповідачем видатки й збитки, що підлягають відшкодуванню позивачем, розраховані в порядку, визначеному даним договором і чинним законодавством, можуть бути утримані відповідачем в однобічному безумовному порядку (у тому числі після закінчення строку дії даного договору) із суми, що підлягає оплаті позивачеві, шляхом відправлення позивачу відповідного повідомлення із вказівкою суми неустойки, розрахунків видатків і збитків. Утримання неустойки, видатків і збитків не спричиняє зміни ціни продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, керуючись даним положенням договору на адресу позивача (електронну адресу: prom406@gmail.cоm) відповідачем відправлено повідомлення від 04.07.2017 № 1350е про утримання штрафних санкцій в сумі 10730 грн 04 коп. із суми, що підлягає оплаті, а також розрахунок штрафних санкцій за даним договором (т. 1 а.с. 128-130).

Дійсність електронної адреси позивача, на яку відповідачем направлено електронного листа підтверджується матеріалами справи, зокрема вона вказується самим позивачем під час листування, зокрема у листі (клопотанні про повернення майна) від 30.05.2019 № 142 (том. 1 а.с. 91), у листі від 01.07.2020 № 175 (том. 1 а.с. 106).

З матеріалів справи вбачається, що сторони у п. 10.14, Договору погодили наступне: - «Відносини між Сторонами, не врегульовані даним Договором, регулюються чинним законодавством України».

Відповідно до п. 1 ст. 7 Цивільного кодексу України Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового оборогу. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай може бути зафіксований у відповідному документі.

Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» у статті 5 визначено, що - електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його зміс ту людиною.

У статті 8 вищезазначеного закону зазначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він мас електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Висновки щодо правомірності застосування електронного листування керуючись нормами звичаю ділового обороту містяться у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2018 р. у справі № 914/2505/17.

Окрім цього, правомірність застосування оперативно-господарської санкції у вигляді одностороннього утримання шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу позивача підтверджується висновками Верховного Суду у Постанові від 08.05.2019 у справі № 920/508/18 (учасники справи ТОВ «Промелектроніка» та ДП «Авіакон»).

Таким чином, за порушення строків поставки продукції штраф та пеня на загальну суму 10730 грн 04 коп. утримані відповідачем при здійсненні оплати за поставлену продукцію у відповідності до умов договору, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача суми недоплати в розмірі 10730 грн 04 коп., а тим більше нарахування на цю суму у вигляді пені, інфляційних втрат та 3 % річних, визнається судом необґрунтованою та неправомірною.

З урахування вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не правомірними, не підтвердженими матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, в тому числі про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом в задоволенні позову відмовлено, то на позивача покладаються витрати позивача із сплати судового збору.

Також, суд відмовляє позивачу в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13100 грн.

Клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій від 27.07.2020 № 2255 та клопотання відповідача про зменшення витрат на адвокатські послуги № 2461 від 18.08.2020 суд залишає без задоволення.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (вул. Фортечна, 4А, а/с 5012, м. Запоріжжя, 69002, ) до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41601, ) про стягнення 34 597 грн 39 коп. - відмовити.

2. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13100 грн - відмовити.

3. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн витрат покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка».

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.12.2020.

Суддя С.В. Заєць