ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020м. ДніпроСправа № 904/160/19 (208/7713/16)
За позовом ОСОБА_1 , м. Кам`янське Дніпропетровська область

до відповідача-1: Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради, м. Кам`янське Дніпропетровська область

відповідача-2: Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради, м. Кам`янське Дніпропетровська область

відповідача - 3: Кам`янської міської ради, м. Кам`янське Дніпропетровська область

про відшкодування матеріальної і моральної шкоди

Суддя Суховаров А.В.

При секретарі судового засідання Рудь В.Г.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, паспорт № НОМЕР_1 від 05.12.2019;

від відповідача - 1 - не з`явився;

від відповідача - 2 - не з`явився;

від відповідача - 3 - не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (далі - відповідач-1) з позовною заявою до Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради "Міськводоканал" про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 513 209, 60 грн. та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на отримання ним матеріальної та моральної шкоди в результаті ДТП, яке сталось 21.09.2016 року, внаслідок наїзду автомобіля позивача на кришку оглядового колодязю, розташованого по пр. Шевченко, навпроти буд. №30 у м. Кам`янське .

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.01.2017 відкрито провадження у справі №208/7713/16, призначено судове засідання на 24.01.2017.

23.09.2019 від КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал" надійшов відзив на позов, за змістом якого останній зазначає, що неналежне виконання місцевим органом самоврядування своїх обов`язків призвело до аварійної ситуації, внаслідок якої сталось ДТП, натомість позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості звернення з позовними вимогами саме до КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал". Разом з тим, відповідач вказує, що обов`язок належного утримання КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал" оглядових колодязів та кришок каналізаційних люків біля будинку №30 по пр. Шевченко належить власнику автомобільної дороги. Разом з тим, відповідач зазначає про відсутність доказів на підтвердження факту перебування у неналежному стані каналізаційного люку на момент ДТП. Також, КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал" зазначає, що ДТП сталось 25.10.2016, в той час як до матеріалів справи долучено рахунок на оплату ремонту автомобіля позивача від 25.09.2020. При цьому, вказаний рахунок не містить посилань на транспортний засіб позивача. Крім того, КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал" вказує, що вимоги позивача підлягають відхиленню з огляду на перебування КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал" у процедурі банкрутства. До того ж, КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал" зазначає про відсутність доказів на підтвердження заявлених позивачем вимог про стягнення на свою користь моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн.

24.10.2019 від позивача надійшла уточнена позовна заява про солідарне стягнення з КП "Кам`янський міськводоканал" ДОР та Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 суми 513 209, 60 грн. матеріальної шкоди та 100 000, 00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою від 12.11.2019 прийнято уточнену позовну заяву та залучено до участі у справі у якості співвідповідача по справі Департамент житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради (адреса: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Москворецька, 14).

13.12.2019 від Департамента житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради надійшов відзив на позов, згідно якого Департамент житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради вказує, що відповідальність за подію, яка сталась на пр. Шевченко, 30 за участю транспортного засобу позивача має бути покладена на КП "Кам`янський міськводоканал" ДОР", оскільки вказане ДТП сталось з вини ОСОБА_2 - працівника КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал", правонаступником якого є КП "Кам`янський міськводоканал" ДОР". Разом з тим, відповідач-2 зазначає, що оглядовий колодязь станом на час ДТП та до теперішнього часу не перебуває на балансі Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради, на підтвердження чого відповідачем-2 надано відповідну довідку (а.с.177, т.1). Разом з тим, відповідач-2 зазначає про відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки позивачем на надано доказів на підтвердження факту пошкодження транспортного засобу позивача саме внаслідок ДТП, а також доказів на підтвердження погіршення фізичного стану позивача внаслідок ДТП.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.12.2019 цивільну справу №208/7713/16 за позовом ОСОБА_1 до Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради "Міськводоканал", Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди передано на розгляд Господарському суду Дніпропетровської області.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.01.2020 справу №904/160/19(208/7713/16) за позовом ОСОБА_1 до КП "Кам`янський міськводоканал" ДОР, Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди передано на розгляд судді Камші Н.М.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 прийнято матеріали справи №904/160/19(208/7713/16) за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" ДОР, відповідача-2: Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради про відшкодування матеріальної і моральної шкоди до розгляду в межах справи №904/160/19 про банкрутство Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" ДОР", вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено дату і час підготовчого засідання на 18.02.2020.

19.03.2020 від відповідача-1 надійшов відзив на позов, за змістом якого КП "Кам`янський міськводоканал" ДОР міської ради вказує, що вимоги позивача підлягають відхиленню з огляду на перебування КП "Кам`янський міськводоканал" ДОР у процедурі банкрутства. Разом з тим, відповідач-1 зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості звернення з позовними вимогами саме до КП "Кам`янський міськводоканал" ДОР, в той час як власником доріг і вулиць міста є територіальна громада м. Кам`янського в особі Кам`янської міської ради, яка є відповідальною за здійснення експлуатаційного ремонту та утримання вулично-дорожньої мережі населеного пункту. Крім того, відповідач-1 зазначає, що працівниками КВП Кам`янської міської ради "Міськводоканал" усунуто відповідні недоліки за адресою пр.Шевченко/вул.Спортивна за нарядом 749А від 20.09.2016. Також, відповідач-1 вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження неналежного стану каналізаційного люку на момент ДТП. Крім того, відповідач-1 зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, їх розміру, факту завдання таких збитків саме внаслідок ДТП.

21.04.2020 від відповідача-2 надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач-2 заперечує проти позову, з підстав, викладених в запереченнях від 13.12.2019.

19.05.2020 позивачем долучено до матеріалів справи звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ.

Ухвалою суду від 18.06.2020 задоволено заяву про самовідвід судді Камші Н.М. від розгляду справи №904/160/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАБЛ-ШУТЕР СЕРВІС" до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради" про визнання банкрутом.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Дніпропетровської області №685 від 13.07.2020 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу матеріалів справи" матеріали позовного провадження №904/160/19(208/7713/16) передано на повторний автоматизований розподіл у зв`язку з тим, що справу №904/160/19 про банкрутство Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради" передано на розгляд судді Суховарову А.В.

Ухвалою суду від 20.07.2020 справу №904/160/19(208/7713/16) прийнято до розгляду в межах справи №904/160/19 про банкрутство Комунального підприємства "Кам`янський водоканал" Дніпропетровської обласної ради суддею Суховаровим А.В., призначено підготовче засідання на 03.08.2020.

30.07.2020 від відповідача-2 надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач-2 заперечує проти позову з підстав, викладених у відзиві від 13.12.2019.

Ухвалою суду від 03.08.2020 підготовче засідання відкладено на 08.09.2020.

Ухвалою суду від 08.09.2020 закрито підготовче провадження, справу №904/160/19(208/7713/16) призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 29.09.2020.

29.09.2020 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, за змістом якої позивач просить суд:

- стягнути з солідарно з відповідача-1- Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради, відповідача-2 - Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради, відповідача - 3 - Кам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 513 209, 60 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн.;

- в решті позовні вимоги - залишити без змін.

29.09.2020 від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Кам`янську міську раду.

Ухвалою суду від 29.09.2020 залучено до участі у справі у якості відповідача - 3 - Кам`янську міську раду (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 04052072), відкладено судове засідання на 20.10.2020; роз`яснено відповідачу - 3 положення ч.4 ст. 48 ГПК України щодо наявності у нового відповідача або залученого співвідповідача права на звернення до суду з клопотанням про розгляд справи спочатку.

У зв`язку з перебуванням судді Суховарова А.В. на лікарняному у період з 19.10.2020 по 30.10.2020, судове засідання по справі №904/160/19(208/7713/16), призначене на 20.10.2020, не відбулось.

Ухвалою суду від 04.11.2020 судове засідання призначено на 17.11.2020.

16.11.2020 від позивача надійшла уточнена позовна заява.

Відповідач-2 не забезпечив явку уповноваженого представника, 16.11.2020 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач-3 не забезпечив явку уповноваженого представника, правом на звернення з клопотанням в порядку ч.4 ст.48 ГПК України щодо розгляду справи спочатку не скористався, натомість 16.11.2020 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 17.11.2020 у задоволенні клопотань відповідача - 2, - 3 про відкладення розгляду справи відмовлено, заяву про уточнення позовних вимог залишено без розгляду позивачу.

В судовому засіданні 17.11.2020 позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

За результатом дослідження Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріалів, що надійшли з Сектору Кам`янського відділу поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , що перебуває на посаді начальника експлуатації мереж каналізацій КВП КМР «Міськводоканал», постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.11.2016 по справі №207/3178/16-п визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850, 00 грн.

За змістом вказаної постанови Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області встановлено наступне: 21.09.2016 року автомобілем Ауді А4 номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 здійснено наїзд на кришку оглядового колодязю, розташованого по пр. Шевченко, навпроти буд. №30 у м. Кам`янське. Внаслідок ДТП автомобіль отримав значні технічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 тілесні ушкодження про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП «№005988 від 25.10.2016 року згідно ч.4 ст.140 КУпАП.

Притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності в порядку ч.4 ст.140 КУпАП згідно положень постанови Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.11.2016 зумовлено визнанням вказаної особи відповідальною за неналежне утримання оглядових колодязів та кришок люків в м. Кам`янське.

Відповідно до рахунку № від 26.09.2016, виставленого на оплату Приватним підприємством «Автоінтерсервіс», вартість запчастин для ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу ОСОБА_1 становить суму 513 209, 60 грн., про солідарне стягнення якої, позивач звернувся з даним позовом до відповідачів.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

На час розгляду спору відповідачами не надано господарському суду доказів добровільної сплати матеріальної та моральної шкоди, заявленої до стягнення позивачем.

Суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

За змістом приписів ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи - будь-яка поведінка, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди - втрати або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою - є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно приписів статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Оглядовий колодязь - це шахтова споруда (підземна камера), яка є складовою частиною системи водопостачання/водовідведення, газопостачання, теплопостачання, кабельної каналізації, об лаштована спеціальним люком з чавунною, металевою чи полімерною кришкою або дренажною решіткою, якщо це система дощового водовідведення.

Як вбачається зі схеми адміністративного правопорушення (а.с.13, т.1), та не заперечується учасниками справи, оглядовий колодязь, на кришку якого здійснено наїзд транспортним засобом позивача, знаходиться на проїзній частині вулиці.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», який чинним від 01 січня 1998 року (далі - ДСТУ 3587-97).

Ці вимоги ДСТУ 3587-97 є обов`язковими.

Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

Згідно п.5 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.

У пункті 11 вказаних правил визначено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані:

своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху;

постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух;

контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями;

вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху;

аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння;

разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися, та усувати виявлені недоліки;

своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови;

забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт;

відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Вказані правила є Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони (далі - Правила) поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти) в межах смуги їх відчуження та

червоних ліній і є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів (п. 1 зазначених Правил).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до ст.ст. 16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

За змістом положень статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги» до основних обов`язків органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів належать:

1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів;

2) організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, правилами та нормами;

3) видача дозволів на прокладання нових та ремонт існуючих мереж у межах "червоних ліній" вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

4) завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів;

5) здійснення статистичного обліку та паспортизації вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

6) забезпечення дотримання норм природоохоронного законодавства у процесі будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

7) видача в установленому порядку дозволів на тимчасове припинення руху.

При цьому, приписами статті 21 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за:

1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів;

2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв;

4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом;

5) забезпечення проведення аудиту або перевірки безпеки автомобільних доріг згідно з вимогами цього Закону, інших актів законодавства України, національних стандартів України, а також вжиття необхідних заходів за результатами проведення аудиту безпеки автомобільних доріг або перевірки безпеки автомобільних доріг.

Згідно ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів;

участь у розробці положень про спеціальні структури управління дорожнім рухом;

компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів;

забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища;

забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях;

передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам;

визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів;

передача права на будівництво комунальних та інших споруд, прокладання комунікацій, на захисні роботи і споруди, сервісні споруди та обладнання відповідно до чинного законодавства;

проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше;

термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу;

розробка та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів системами термінового зв`язку для виклику Національної поліції, екстреної медичної допомоги та технічної допомоги;

обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання;

проведення лінійного аналізу аварійності на підвідомчих автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства;

впровадження на аварійно-небезпечних ділянках та місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху;

забезпечення роботи спеціалізованих служб по здійсненню заходів щодо організації дорожнього руху;

своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

За змістом довідки, наданої директором Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради №25 від 29.07.20 (а.с.204, т.2), проспект Шевченко у м.Кам`янське, в тому числі оглядовий колодязь, розташований по пр. Шевченко, навпроти буд.№30, станом на 21.09.2016, і до теперішнього часу не перебуває на балансі Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради. Відповідальної особи за належний стан дорожнього покриття проспекту Шевченко у м. Кам`янське у департаменті житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради не визначено.

Згідно приписів пункту 5.8 Положення про Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, затвердженого рішенням Кам`янської міської ради від 29.07.2016 №289-09/VI (в редакції станом на 21.09.2016), майно, яке знаходиться на балансі департаменту, є комунальною власністю Кам`янської міської ради та перебуває в оперативному управлінні департаменту.

При цьому, за змістом вказаного Положення, до компетенції Департаменту не належить обслуговування майна, яке перебуває в господарському віданні комунальних підприємств або в інших виконавчих органів місцевого самоврядування.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для стягнення з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради шкоди, завданої позивачу за результатом ДТП, яке, з огляду на встановлені обставини справи, сталось не з вини останнього.

Разом з тим, за змістом пояснень, наданих Комунальним виробничим підприємством Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал" в листі від 03.10.2016 за №01-09/2033, на запит інспектора сектору Кам`янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, оглядовий колодязь, розташований на проїзній частині за адресою - пр. Тараса Шевченко навпроти будинку №30 в м. Кам`янське, обслуговує КВП "Кам`янський міськводоканал".

При цьому, суд не вбачає наявність протиправної поведінки в діях відповідача-1, оскільки КП "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради не наділено повноваженнями постійного контролю за дорожніми об`єктами, оскільки саме на власника автомобільної дороги покладається обов`язок постійного контролю за станом усіх елементів дорожніх об`єктів, негайного усунення виявлених пошкоджень, а також відшкодовування збитків власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в діях КВП КМР "Міськводоканал", правонаступником якого є Комунальне підприємство "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради", та Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради як протиправної поведінки, в розумінні 1166 ЦК України, так і вини, а тому суд не вбачає підстав для стягнення шкоди на користь позивача з Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради та Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради.

Підсумовуючи викладене, господарський суд зазначає, що оглядовий колодязь, який розташовано по пр. Шевченко, навпроти буд.№30, в розумінні приписів ст. 18 Закону України, є складовою вулиці, що перебуває у віданні органу місцевого самоврядування, до компетенції якого, у відповідності до приписів ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», належить, зокрема, своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення.

За викладених обставин, відповідальність за своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення на шляху прямування транспортного засобу А4 номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 - по проспекту Шевченка у м. Кам`янське покладається на Кам`янську міську раду, як орган місцевого самоврядування, що управляє функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів в розумінні ст.21 Закону України «Про автомобільні дороги» та п.11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198.

Неналежне виконання органом місцевого самоврядування своїх зобов`язань в частині своєчасного виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення, призвело до аварійної ситуації, та, як наслідок, заподіяння значних технічних пошкоджень транспортному засобу - автомобілю Ауді А4 номерний знак НОМЕР_2 , та, безпосередньо, водію автомобіля ОСОБА_1 , яким, в результаті ДТП, що відбулось 21.09.2016, отримано тілесні ушкодження, про що зазначено в постанові Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.11.2016 по справі №207/3178/16-п.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173 і 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом до суду про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладені обставини, судом встановлено, що причиною понесення матеріальної шкоди ОСОБА_1 стала бездіяльність Кам`янської міської ради в частині виконання зобов`язань зі своєчасного виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а тому, в розумінні приписів ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, матеріальні збитки, завдані позивачу, підлягають відшкодуванню відповідачем-3.

На підтвердження вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 513 209, 60 грн. позивачем надано рахунок на оплату № від 26.09.2019, за змістом якого визначено перелік запчастин та їх вартість, в той час як посилань на розмір завданого позивачу матеріального збитку внаслідок ДТП, вказаний рахунок не містить, а тому у суду відсутні підстави вважати вказаний рахунок належним доказом обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення суми 513 209, 60 грн. завданої йому матеріальної шкоди.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що за результатом проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 21.09.2016 (а.с.79-84, т.2), оцінювачем надано відповідний висновок, за змістом якого встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобілю Audi A4 2.0 TDi ATTRACTION (B8), держаний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження складає 456 744, 45 грн., а транспортний засіб позивача не підлягає відновленню.

За викладених обставин, враховуючи те, що транспортний засіб позивача не підлягає відновленню, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині відшкодування позивачу завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, у розмірі, визначеній оцінювачем, за результатом проведення оцінки вартості матеріального збитку.

Таким чином, господарський суд задовольняє позовні вимоги на суму 456 744, 45 грн. матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з Кам`янської міської ради на користь позивача, в той час як у задоволенні решти вимог позивача в частині стягнення на свою користь матеріальної шкоди відмовляється судом.

Щодо вимог позивача в частині стягнення на свою користь моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави.

Саме закріплення за державою обов`язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2).

За змістом частин 3, 4 статті 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині 2 зазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Водночас до встановлених законом випадків відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відноситься випадок її заподіяння внаслідок, зокрема, неправомірних дій органів державної влади або органів місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК) або дій їх посадових чи службових осіб (стаття 1174 ЦК України).

Разом із тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач має довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вище вказано приписами положеннями частини 4 статті 23 ЦК України встановлено, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, господарсткий суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивач зазначає про понесені ним фізичні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я, та душевні страждання, пов`язані з пошкодженням майна та протиправною поведінкою винної особи.

Крім того, позивач вказує, що завдана йому моральна шкода полягає в тому, що через пошкодження власного транспортного засобу, який не підлягає відновленню, позивач позбувся права користування ним та зазнав побутові незручності, що виникли внаслідок цього.

В обґрунтування тверджень щодо отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, позивач посилається на виписку №6105 з медичної карти стаціонарного амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Господарський суд зазначає, що посилання позивача на вищевказану виписку відхиляються судом, оскільки вказана виписка отримана позивачем за зверненням до травматологічного відділення КУ «ГБСМП» ДОС наступного дня після ДТП - 22.09.2016, та містить посилання на ДТП, лише зі слів позивача, а отже не підтверджує факту отримання тілесних ушкоджень саме внаслідок ДТП, яке відбулось 21.09.2016.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що факт отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, яке відбулось 21.09.2016, встановлено постановою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15.10.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

За викладених обставин, враховуючи те, що в результаті бездіяльності відповідача-3, спричинено аварійну ситуацію, внаслідок якої сталось ДТП за участю транспортного засобу позивача, яким отримано тілесні ушкодження, а транспортний засіб, належний позивачу, пошкоджено без можливості його відновлення, що вбачається з відповідного звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, у зв`язку з чим, позивач позбавлений можливості його використання протягом тривалого часу, що спричинило відчуття позивачем негативних наслідків, при цьому, пошкодження майна особи, у будь-якому разі, призводить до втрат немайнового характеру та душевних страждань, пов`язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, господарський суд, з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи принцип розумності та справедливості, вважає за можливе стягнути з відповідача-3 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., в той час як решта вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди відхиляється судом.

При цьому, суд зазначає, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання відповідачів на відсутність доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди є безпідставними. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 22.04.2019 по справі №761/14285/16-ц.

Решта заперечень відповідачів, відхиляються судом з огляду на встановлені судом обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на предмет спору, та обставини, дослідження яких здійснено судом, аргументи сторін по справі, що не стосуються викладених та досліджених у рішенні обставин, не змінюють зміст правовідносин та їх оцінку, надану господарським судом, а отже не потребують окремої оцінки.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом, судові витрати покладаються на позивача та відповідача-3 пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд вважає зазначити, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Разом з тим, позивачем пред`явлено вимоги про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди, зокрема, до органу місцевого врядування, в той час як відповідач-1 та відповідач-2 не виключені позивачем зі складу відповідачів по справі.

Таким чином, розподіл судового збору у даній справі здійснюється судом без врахування приписів п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, судовий збір за розгляд даного спору становить суму 9 198, 14 грн.

З урахуванням сплати позивачем судового збору на загальну суму 6 632, 10 грн. (а.с.1, 2, т.1), витрати по сплаті судового збору, який підлягає доплаті в дохід Державного бюджету України за розгляд даного спору згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", становить суму 2 566, 04 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом на суму 486 744, 45 грн., розмір судових витрат, що покладаються на відповідача-3 становить, 7 301, 16 грн., та розподіляється судом шляхом стягнення з відповідача-3 в дохід Держаного бюджету України та на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Широка, буд. 16, ідентифікаційний код юридичної особи 33855098), Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Москворецька, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 34827358), Кам`янської міської ради (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 04052072) про солідарне стягнення матеріальної шкоди у розмірі 513 209,60 грн., моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., 6 632, 10 грн. судового збору задовольнити частково.

Стягнути з Кам`янської міської ради (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 04052072) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) суму 456 744, 45 грн. матеріальної шкоди, 30 000, 00 грн. моральної шкоди, 4 735, 12 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Кам`янської міської ради (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 04052072) суму 2 566, 04 грн. витрат по сплаті судового збору в дохід Державного бюджету України.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Широка, буд. 16, ідентифікаційний код юридичної особи 33855098), Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Кам`янської міської ради (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Москворецька, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 34827358), Кам`янської міської ради (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 04052072) відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Повний текст рішення складено 27.11.2020.

Суддя А.В. Суховаров