РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2020Справа № 910/11362/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В. за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/11362/20

За позовом Ganea property s.r.o.

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 103441,44 євро

Представники учасників справи:

від позивача: Стадницький С.А.;

від відповідача: Іванова Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ganea property s.r.o. (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення 103441,44 євро.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №676(1)16 ЧЕ від 20.10.2016 не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму основної заборгованості у розмірі 97840,00 євро та 3% річних в сумі 5601,44 євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 відкрито провадження у справі №910/11362/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

31.08.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує наявність заборгованості у заявленому розмірі, втім наголошує на неправомірності нарахування 3% в іноземній валюті.

28.09.2020 до відділу діловодства суду від Державної судової адміністрації надійшла довідка про підтвердження зарахування надходження від сплати судового збору в іноземній валюті.

В судовому засіданні 06.10.2020 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів, встановлення позивачу строку для подання відповіді на відзив на позов та доказів направлення відповіді на відзив відповідачу, встановлення відповідачу строку для подання суду заперечень на відповідь на відзив та доказів направлення заперечень на відповідь на відзив позивачу та відкладення підготовчого засідання на 27.10.2020.

В судовому засіданні 27.10.2020, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 10.11.2020.

Судове засідання, призначене на 10.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.11.2020.

В судовому засіданні 24.11.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити; представник відповідача проти позовних вимог в частині стягнення 3% річних заперечив, просив відмовити в цій частині.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.11.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 між Ganea property s.r.o. (далі - постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - покупець) укладено договір поставки №676(1)16ЧЕ (далі - договір) за умовами пунктом 1.1 якого, в редакції додаткової угоди №1/63-121-01-16-04168 від 15.11.2016, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити: вихростумовий перетворювач 5-G3-053, R0, 30*30 (спеціалізований) у кількості 1 шт; УЗ ПЭП 600 Т1-St-Ell (30*20) C (спеціалізований) у кількості 2 шт; УЗ ПЭП 700 ТRTL2.25-St-3x (8*20) C (спеціалізований) у кількості 2 шт; УЗ ПЭП 700 ТRL2.25-St-2x (10*18) C (спеціалізований) у кількості 2 шт; УЗ ПЭП 700 ТRL2.25-St-2x (15*25) C (спеціалізований) у кількості 2 шт; УЗ ПЭП TR Cr2-Aust-2x (10x18) C (спеціалізований) у кількості 3 шт та УЗ ПЭП TR Cr2-Aust-2x (15x25) C (спеціалізований) у кількості 3 шт.

Пунктами 2.1, 2.2 договору сторони погодили, що товар, який поставляється, по своїй якості та комплектності повинен підтверджуватися сертифікатом якості або паспортом виданим підприємством-виробником. Постачальник гарантує належну якість товару, що поставляється, і нормальне його обслуговування протягом 12 місяців з моменту поставки, за умови дотримання правил експлуатації, зберігання товару.

У розділі 3 сторони погодили умови і порядок оплати. Так, пунктом 3.1 договору, в редакції додаткової угоди від 15.11.2016, визначено, що загальна вартість товару складає 97840,00 євро. Розрахунки за продукцію, поставлену відповідно до пункту 1.1 проводяться шляхом перерахування коштів у євро на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару (пункт 3.2 договору).

Поставка товару відбувається (відповідно до правил ІНКОТЕРМС) на умовах DАP м. Енергодар, вантажоодержувач: ЗВ ВП «Складське господарство», місцезнаходження: вул. Промислова, 133, склад, м. Енергодар (пункт 4.1 договору, в редакції додаткової угоди).

За умовами пунктом 1.3, 4.2 договору поставка відбувається в строк згідно пункту 1.3, а саме у листопаді-грудні 2016.

Умовами пункту 4.3 договору, в редакції додаткової угоди, погоджено, що товар який поставляється, повинен супроводжуватись такими документами, а саме: інвойс (оригінал); товаротранспортна накладна; технічний паспорт (українською або російською мовою); сертифікат якості, виданим підприємством-виробником (українською або російською мовою).

Право власності на товар, зазначений у пункті 1.1 договору, переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару на складі №4 ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», вул. Промислова, 133, м. Енергодар (пункт 4.5 договору).

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з дати укладення (пункт 11.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов даного договору, позивач передав відповідачу погоджений товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи митними деклараціями №11202000/2016/003423 від 14.12.2016, №112020000/2016/003515 від 23.12.2016 та рахунками-фактурами № від 07.12.2016 на суму 38160,00 євро та № від 09.12.2016 на суму 59680,00 грн.

Про належне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором свідчить і підписаний акт №71 звірки взаємних розрахунків станом на 31.08.2017 між уповноваженими представниками сторін, відповідно до якого у відповідача обліковується заборгованість за отриманий товар у розмірі 97840,000 євро.

Угодою про врегулювання взаємовідносин від 12.04.2018 за договором поставки №676(1)16ЧЕ від 08.11.2016 сторони підтвердили, що в ході виконання умов договору поставки постачальник поставив, а покупець прийняв без зауважень 19.12.2016 товар на загальну суму 38160,00 євро та 26.12.2016 товар на загальну суму 59680,00 євро, обов`язок покупця щодо оплати отриманого товару загальною вартість 97840,00 євро не виконано.

В пункті 3 угоди сторони визначили, що розрахунок за товар проводиться шляхом перерахування 97840,00 євро на поточний рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з моменту підписання даної угоди, яка підписана 17.04.2018 відповідачем.

Втім, відповідач свого обов`язку щодо оплати заборгованості протягом 90 календарних днів з моменту підписання даної угоди про врегулювання взаємовідносин не виконав, що і стало підставою звернення до суду.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 3 угоди про врегулювання взаємовідносин від 12.04.2018 за договором поставки №676(1)16ЧЕ від 08.11.2016 розрахунок за товар проводиться шляхом перерахування 97840,00 євро на поточний рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з моменту підписання даної угоди. При цьому, сама угода підписана відповідачем та скріплена печаткою 17.04.2018.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині оплати отриманого товару у встановлений угодою про врегулювання взаємовідносини строк не здійснив.

Тоді як, частина 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 97840,00 євро.

Окрім того, оскільки відповідач не здійснив у встановлений строк оплату отриманого товару, вартість якого визначена в іноземній валюті, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 5601,44 євро за період з 16.07.2018 по 11.06.2020.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині в сумі, за розрахунком суду, 5593,40 євро, оскільки позивачем при визначенні початку періоду прострочення оплати не було враховано, що кінцевий термін виконання зобов`язання не враховуються в початок виникнення заборгованості.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 5593,40 євро, в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

При цьому суд не бере до уваги, твердження відповідача про безпідставність нарахування 3% річних в іноземній валюті, у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Так, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Ganea property s.r.o. до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 103441,44 євро задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Ganea property s.r.o. (Чеська Республіка, юридична адреса: Ceska Republica, 16000, Praga, Dejvice, Heinemannova 2695/6) основний борг у розмірі 97840 (дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок) Євро, 3% річних у розмірі 5593 (п`ять тисяч дев`яносто три) Євро 40 євроцентів та судовий збір у розмірі 1551 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят один) євро 50 євроцентів.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.11.2020.

Суддя Т.В. Васильченко