УХВАЛА

10 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 910/11937/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Мачульський Г.М., за участю секретаря судового засідання Шпорта О.В., та представників: позивача: Орел С.С., відповідача: Мельник О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 (судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.) та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 (суддя Усатенко І.В.) у справі № 910/11937/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Головне управління державної казначейської служби у м. Києві; 2) Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); 3) Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про стягнення 22 407 094, 77 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього

підприємства "КиївГазЕнерджи", в якому згідно з подальшим уточненням просило стягнути на свою користь 11 342 790,17 грн пені, 2 541 076,82 грн 3% річних, 8 523 227,78 грн інфляційних втрат, завданих несвоєчасним погашенням заборгованості за поставлений природний газ.

Розглядаючи вказані вимоги, суди попередніх інстанцій встановили, що спірні у даній справі правовідносини між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу № 17-218-Н від 11.04.2017 (далі - Договір), на умовах якого продавець зобов`язався передати покупцеві у 2017 році природний газ для постачання побутовим споживачам, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах Договору.

За змістом п. 5.3 Договору загальна сума вартості природного газу за Договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом стовідсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом 3 цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, цей строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк. Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою на підставі абзацу 3 цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці 4 цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків згідно з абзацом 4 цього пункту до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом 4 цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині зазначеної в такому акті звіряння суми, буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзаці 3 цього пункту, але з особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акта звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних та інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акта звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів, які відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, який відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк. Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за Договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5-денний строк.

На виконання умов Договору продавець передав, а покупець отримав природний газ власного видобутку виключно для постачання побутовим споживачам, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2017 на суму 67 137 512,81 грн, від 31.05.2017 на суму 49 337 381,62 грн., від 30.06.2017 на суму 43 476 859,52 грн., від 31.07.2017 на суму 33 011 109,02 грн., від 31.08.2017 на суму 36 733 306,80 грн., від 30.09.2017 на суму 49 328 509,74 грн.

Загальна вартість поставленого згідно з підписаними актами природного газу становить 279 024 679,51 грн. Судами з`ясовано, що під час розгляду даної справи відповідачем отриманий від позивача природний газ сплачено в повному обсязі.

Судами досліджено надані позивачем акти звіряння розрахунків за надані населенню пільги, в тому числі ветеранам війни та праці, дітям війни, реабілітованим особам, багатодітним сім`ям, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, військовослужбовцям МВС України, за надані населенню субсидії на ЖКП, субсидії по природному газу станом на 1 травня 2017 року, 1 червня 2017 року, 1 липня 2017 року, 1 серпня 2017 року, 1 вересня 2017 року, 1 жовтня 2017 року та зведений реєстр актів звіряння розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу станом на 01.10.2017, на підставі чого встановлено, що розмір заборгованості перед ДП "КиївГазЕнерджи" за вказаними розрахунками становить 65 614 778,30 грн.

У зв`язку із несвоєчасним погашенням вказаної заборгованості відповідачем, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 11 258 379,26 грн пені, 2 526 180,80 грн 3% річних та 7 789 315,22 грн інфляційних втрат.

Судами обох інстанцій з`ясовано, що з метою погашення взаємної заборгованості між Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ДП "КиївГазЕнерджи" та НАК "Нафтогаз України" 23.08.2017, 27.10.2017 та 16.11.2017 укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України № 3421, № 3807 та № 3945 (далі - спільні протокольні рішення), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Відповідно до спільних протокольних рішень № 3421 від 23.08.2017 на суму 9 445 821,73 грн, № 3807 від 27.10.2017 на суму 6 557 360,00 грн, № 3945 від 16.11.2017 на суму 9 156 143,00 грн відповідач перераховує позивачу грошові кошти за надані послуги за Договором (п. 2.6 спільних протокольних рішень).

Судами встановлено, що сума заборгованості, відповідальність за несвоєчасне погашення якої є предметом розгляду у даній справі, мала бути сплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", однак сплачена у вказаному порядку не була через відсутність фінансування, у зв`язку з чим відповідач погасив її власними коштами.

Підписаними спільними протокольними рішеннями сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), які беруть участь у проведенні розрахунку та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення: державна казначейська служба України перераховує кошти Головному управління Державної казначейської служби України в м. Києві (стороні 1); сторона-1 перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні-2 (Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); сторона-2 перераховує кошти стороні-3 (Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); сторона-3 перераховує кошти за пільги та субсидії стороні-4 (Дочірньому підприємству КиївГазЕнерджі"); сторона-4 перераховує кошти останній стороні (НАК "Нафтогаз України"); остання сторона перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки адміністрування податку на додану вартість.

Розділом 3 спільних протокольних рішень передбачено, що сторони зобов`язались перераховувати кошти іншій стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок. Згідно з пунктом 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов`язань за ними.

За висновками судів обох інстанцій, підписавши зазначені протокольні рішення, сторони погодили зміну порядку і строку проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу за Договором, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем грошових коштів, обґрунтованих позивачем порушенням відповідачем передбаченого договором строку здійснення розрахунків.

Судами також зазначено, що державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, тому у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з Позивачем за поставлений природний газ.

За таких обставин, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з висновками судів обох інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, ухвалити нове - про задоволення позову.

Дослідивши викладені в касаційній скарзі доводи, а також зміст оскаржуваних рішень, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність скаржником наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі з огляду на таке.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник у касаційній скарзі послався на те, що суд апеляційної інстанції під час прийняття постанови не врахував висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, а також у постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №908/885/18.

За доводами скаржника, висновки Верховного Суду, викладені у вказаних постановах полягають у тому, що сплата заборгованості власними коштами в будь-якому разі свідчить про наявність підстав для покладання на боржника відповідальності за несвоєчасність розрахунків.

Однак колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника з огляду на їх помилковість, адже зміст наведених ним висновків полягає у тому, що відповідальність за несвоєчасність розрахунків може бути покладена на відповідача, який здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених СПР, підставою для стягнення таких нарахувань за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, яка не була предметом регулювання СПР, та яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Колегія суддів також звертається до висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, згідно з якими порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету суттєво відрізняється від проведення таких розрахунків без субвенцій, відповідно до Постанови № 792 та Алгоритму.

У вказаній постанові вкотре зазначено, що одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Це регулювання визначено Порядком № 20, який діяв на час укладення Договору і втратив чинність з 01.01.2018.

З аналізу змісту Порядку № 20 випливає, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 20 органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і СПР, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку № 20).

Також спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі - Порядок № 493, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає взаємовідносини, зокрема, між органами Казначейства, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, що проводяться відповідно до Порядку № 20.

За змістом 1.2 Порядку № 493 розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і СПР, форма яких наведені у додатках 1, 2, 3 до цього Порядку.

За змістом пункту 1.5 Порядку № 493 НАК "Нафтогаз України" підписує з учасниками розрахунків СПР протягом п`яти робочих днів. Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання СПР виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до Порядку. Останній учасник розрахунків не пізніше наступного дня після підписання СПР повідомляє інших учасників про підписання та направляє їм підписані СП

Наведене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком № 493, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто державою офіційно визнається неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Пунктом 9 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) визначено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення. При цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 97 БК України).

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 БК України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком № 256, згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до Порядків № 20, 256, 493 механізм і строки розрахунків здійснюються так:

- не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;

- органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби;

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків;

- головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Таким чином, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення фактично регулюються Порядками № 20, 256, 493, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

З аналізу вказаних положень слідує, що держава визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 917/536/19.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, а сторони, підписавши СПР, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків. Цей правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18.

Висновки судів у даній справі наведеній правовій позиції не суперечать.

Так, судами правильно зазначено, що підставою для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання могла би бути наявна сума основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків і яка була би несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Натомість у даній справі сума боргу була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, тому її сплата за рахунок власних коштів, незважаючи на її несвоєчасність в розумінні умов договору, не дає правових підстав для застосування положень статті 611 та частини 2 статті 625 ЦК України та, відповідно, і для стягнення з відповідача 11 258 379,26 грн пені, 2 526 180,80 грн 3% річних та 7 789 315,22 грн інфляційних втрат.

У постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18 та від 31.05.2019 у справі № 924/296/18, на які посилався скаржник, викладено правові висновки, що для нарахування пені на підставі договору, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених СПР, а підставою для стягнення таких нарахувань за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, яка не була предметом регулювання СПР, та яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Таким чином доводи скаржника про невідповідність висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах, тобто зазначені скаржником підстави касаційного оскарження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

Щодо доводів скаржника про те, що відсутність фінансування підписаних спільних протокольних рішень, то вони не можуть бути підставами для відступлення від вищевказаних висновків Верховного Суду, оскільки як вже зазначено вище саме підписання спільних протокольних рішень є елементом процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету; після підписання вказаних рішень відбувається зміна строків та умов розрахунків за Договором; пункт 6.1 договору пов`язує зміну строків здійснення розрахунків із застосуванням субвенцій саме з датою підписання спільних протокольних рішень; обставина відсутності подальшого фінансування рішень не дозволяє віднести відповідні розрахунки до тих, які здійснюються відповідно до Постанови № 792 та Алгоритму без застосування субвенцій.

Враховуючи, що висновки щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин з оплати заборгованості, що не охоплювалась спільними протокольними рішеннями, тобто правовідносин, які не є подібними, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що такі висновки мали бути враховані під час розгляду даної справи.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на викладене, враховуючи, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 4 статті 296 ГПК України.

У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 ГПК України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/11937/18.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Волковицька Н.О.
Мачульський Г.М.