РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2020Справа № 910/14791/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЛОГ ТРЕЙДІНГ"

про стягнення 101335,84 грн

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Лесик Б.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЛОГ ТРЕЙДІНГ" про стягнення 101335,84 грн заборгованості, з яких: 99013,84 грн - пеня, 2322,77 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 7/19 від 20.03.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.10.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №910/14791/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

26.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.11.2020 задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання у справі №910/14791/20 на 26.11.2020.

23.11.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 26.11.2020 з`явився представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

Клопотання позивача обґрунтоване неможливістю директора позивача бути присутнім у судовому засіданні, у зв`язку зі перебуванням у відпустці.

Частиною першою статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

У відповідності до ч.ч. 1 - 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Згідно із ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Однак, відповідачем не обґрунтовано наявності обставин, які б у відповідності до наведеної вище правової норми можуть бути підставою для відкладення судового засідання з розгляду справи по суті.

Перебування керівника позивача у відпустці не є поважною причиною неявки у судове засідання та відкладення розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що коли учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, оскільки за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, приймаючи до уваги, що позивачем поважних причин неявки у судове засідання свого представника не підтверджено, суд прийшов до висновку, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.11.2020 надав пояснення по суті своїх заперечень на позов.

У судовому засіданні 26.11.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОЛОГ ТРЕЙДІНГ" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 7/19 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар в асортименті, кількості і за ціною (далі - товар), вказаних в Специфікаціях до договору (які після підписання є його невід`ємною частиною), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити поставлений товар (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.2.1. договору, загальна вартість товару за договором складає загальну вартість товару поставленого згідно всіх Специфікацій та видаткових накладних до договору.

Оплата за договором проводиться в безготівковому порядку платіжними дорученнями на поточний рахунок постачальника, у порядку передбаченому в Специфікації на цей товар (п.2.2. договору).

На виконання умов договору між сторонами підписано Специфікацію № 4 від 15.05.2019, у якій сторони погодили, що позивач зобов`язаний поставити відповідачу скриню морозильну СF-700-Р (Тefcold) у кількості 65 шт., загальною вартістю 1376228,88 грн (п. 1 Специфікації № 4 від 15.05.2019 до договору).

Загальна вартість товару, який поставляється відповідно до цієї Специфікації, складає: 1376228,88 грн (п. 2 Специфікації № 4 від 15.05.2019 до договору).

Пунктом 3 Специфікації сторони погодили, що вартість товару, визначена в п.2. цієї Специфікації сплачується покупцем в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

5% вартості товару, що складає 68811,44 грн, що еквівалентно 2 291,34 євро, в т.ч. ПДВ, сплачується покупцем шляхом внесення передплати (перерахування на поточний рахунок постачальника) протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання цієї Специфікації на підставі рахунку-фактури наданого постачальником (пп. 3.1 Специфікації);

95% вартості товару, що складає 1307417,44 грн, що еквівалентно 43 535,46 євро в т.ч. ПДВ, сплачується покупцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів після підписання видаткової накладної на підставі рахунку-фактури наданого постачальником (пп.3.2 Специфікації).

Відповідно до п.7.4. договору за порушення покупцем строків оплати за товар передбачених у Специфікаціях, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення, розрахованої від загальної вартості товару передбаченого Специфікацією, за кожен день прострочення.

Відповідно до п.9.6. договору даний договір починає діяти з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019 року (включно), а в частині зобов`язань - до повного їх виконання.

Згідно із матеріалів справи позивач виставив відповідачу рахунок №821 від 11.05.2019 на оплату на суму 1376228,88 грн.

12.07.2019 та 30.07.2019 відповідач здійснив оплату 5% вартості товару за Специфікацією № 4 у сумі 68811,44 грн.

18.07.2019 та 05.08.2019 позивач здійснив поставку товару на загальну суму 1376228,88 грн, що підтверджується видатковими накладними №809 від 18.07.2019 на суму 338764,03 грн, №932 від 05.08.2019 на суму 1037464,85 грн.

У подальшому, відповідачем здійснено оплату 95% вартості товару, а саме:

16.08.2019 - у сумі 321825,80 грн згідно платіжного доручення №171 від 12.07.2019;

03.10.2019 - у сумі 321825,80 грн згідно платіжного доручення №239 від 03.10.2019;

04.10.2019 - у сумі 321825,80 грн згідно платіжного доручення №248 від 04.10.2019;

04.10.2019 - у сумі 341939,91 грн згідно платіжного доручення №249 від 10.09.2019;

21.12.2019 - у сумі 0,07 грн згідно платіжного доручення №400 від 21.12.2019.

Посилаючись на прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором поставки № 7/19 від 20.03.2019 щодо своєчасної оплати вартості товару, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у сумі 99013,84 грн, нарахованої за період з 28.09.2019 по 20.12.2019 та 3% річних у сумі 2322,77 грн, нарахованих за період з 05.09.2019 по 02.10.2019 на суму 985591,64 грн, за 03.10.2019 на суму 663765,81 грн, за період з 04.10.2019 по 20.12.2020 на суму 0,07 грн.

Відповідач у відзиві на позов заперечив здійснений позивачем розрахунок пені та надав власний розрахунок, згідно із яким сума пені становить 5055,54 грн. Так, відповідач зазначає, станом на 04.09.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становила 985591,64 грн; станом на 04.10.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становила 663765,81 грн та станом на 05.10.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становила 0,10 грн, у зв`язку із чим нарахування пені слід здійснювати за період з 28.09.2019 по 02.10.2019 на суму 985591,64 грн, за 03.10.2019 на суму 663765,81 грн, за період з 04.10.2019 по 20.12.2019 на суму 0,10 грн. Також відповідач зазначає, що погоджується із розрахунком 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем укладений договір поставки №7/19 від 20.03.2019, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу товар в асортименті, кількості і за ціною, вказаних в Специфікаціях до договору, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити поставлений товар.

Згідно із Специфікацією № 4 від 15.05.2019 сторони погодили, що

На виконання умов договору між сторонами підписано, у якій визначили, наступні умови поставки, у якій сторони погодили, що позивач зобов`язаний поставити відповідачу скриню морозильну СF-700-Р (Тefcold) у кількості 65 шт., загальною вартістю 1376228,88 грн.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3 Специфікації сторони погодили, що вартість товару, визначена в п.2. цієї Специфікації сплачується покупцем в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

5% вартості товару, що складає 68811,44 грн, що еквівалентно 2 291,34 євро, в т.ч. ПДВ, сплачується відповідачем шляхом внесення передплати (перерахування на поточний рахунок постачальника) протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання цієї Специфікації на підставі рахунку-фактури наданого позивачем (пп. 3.1 Специфікації);

95% вартості товару, що складає 1307417,44 грн, що еквівалентно 43 535,46 євро в т.ч. ПДВ, сплачується відповідачем протягом 30 (тридцяти) календарних днів після підписання видаткової накладної на підставі рахунку-фактури наданого позивачем (пп.3.2 Специфікації).

Згідно із матеріалів справи позивач виставив відповідачу рахунок №821 від 11.05.2019 на оплату на суму 1376228,88 грн.

12.07.2019 та 30.07.2019 відповідач здійснив оплату 5% вартості товару за Специфікацією № 4 у сумі 68811,44 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №72 від 12.07.2019 на суму 16938,20 грн та №320 від 30.07.2019 на суму 51873,24 грн.

18.07.2019 та 05.08.2019 позивач здійснив поставку товару на загальну суму 1376228,88 грн, що підтверджується видатковими накладними №809 від 18.07.2019 на суму 338764,03 грн, №932 від 05.08.2019 на суму 1037464,85 грн.

Оскільки товар у повному обсязі поставлений позивачем відповідачу 05.08.2019, то відповідно до пп.3.2 Специфікації останнім днем оплати є 04.09.2019.

Відповідач здійснив часткову оплату 95% вартості товару 16.08.2019, 03.10.2019, 04.10.2019 та 21.12.2019, у наступному порядку:

16.08.2019 - у сумі 321825,80 грн згідно платіжного доручення №171 від 12.07.2019;

03.10.2019 - у сумі 321825,80 грн згідно платіжного доручення №239 від 03.10.2019;

04.10.2019 - у сумі 321825,80 грн згідно платіжного доручення №248 від 04.10.2019;

04.10.2019 - у сумі 341939,91 грн згідно платіжного доручення №249 від 10.09.2019;

21.12.2019 - у сумі 0,07 грн згідно платіжного доручення №400 від 21.12.2019.

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З огляду на погоджені сторонами строки оплати, умови договору поставки № 7/19 від 20.03.2019 та Специфікації № 4 від 15.05.2019, суд дійшов висновку, що відповідач допустив прострочення оплати товару.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у пункті 7.4. договору, згідно із яким, за порушення покупцем строків оплати за товар передбачених у Специфікаціях, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення, розрахованої від загальної вартості товару передбаченого Специфікацією, за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача сума пені становить 99013,84 грн. Нарахування пені здійснено за період з 28.09.2019 по 20.12.2019 на суму 1376228,88 грн.

Дослідивши розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем неправильно визначено періоди нарахування та не враховано часткові оплати.

З огляду на здійснені відповідачем оплати та погоджені сторонами строки оплати, судом встановлено, що у період з 04.09.2019 по 02.10.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становила 985591,64 грн; 03.10.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становила 663765,81 грн та у період з 04.10.2020 по 20.12.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становила 0,10 грн.

Отже, нарахування пені слід здійснювати за період з 28.09.2019 по 02.10.2019 на суму 985591,64 грн; за 03.10.2019 на суму 663765,81 грн; за період з 04.10.2019 по 20.12.2019 на суму 0,07 грн (в межах визначено позивачем суми боргу).

Здійснивши перерахунок пені судом встановлено, що сума пені становить 5055,54 грн, а тому позовні вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача в частині позовних вимог про стягнення пені.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сума 3% річних за розрахунком позивача становить 2322,77 грн. Нарахування 3% річних здійснене за період з 05.09.2019 по 02.10.2019 на суму 985591,64 грн, за 03.10.2019 на суму 663765,81 грн, за період з 04.10.2019 по 20.12.2020 на суму 0,07 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що розрахунок 3% річних є правильним, у зв`язку із чим суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення 3% річних у сумі 2322,77 грн обґрунтованою.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЛОГ ТРЕЙДІНГ" (03083, місто Київ, ПРОСПЕКТ НАУКИ, будинок 76, офіс 2, ідентифікаційний код 41987990) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" (03039, місто Київ, ПРОСПЕКТ ВАЛЕРІЯ ЛОБАНОВСЬКОГО, будинок 119, ПРИМІЩЕННЯ 7, КАБІНЕТ 56, ідентифікаційний код 42346980) пеню у сумі 5055,54 грн, 3% річних у сумі 2322,77 грн та судовий збір у сумі 153,05 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 01.12.2020.

Суддя С.О. Турчин