ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Справа№ 911/2525/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.;

та представників сторін:

від ОСОБА_1 - Литвин В.В., на підставі ордеру серія АІ, №1058541;

ліквідатор ТОВ "Агро Трейд Екс", арбітражний керуючий Венська О.О.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020

у справі №911/2525/19 (суддя - Лутак Т.В.)

за заявою Розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс" арбітражного керуючого Горбача Сергія Федоровича

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс"

2) ОСОБА_1

про визнання недійсним акту приймання-передачі майна та визнання права власності на майно

у межах провадження у справі № 911/2525/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Кебета"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2525/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Кебета" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс" про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2019 відкрито провадження у справі №911/2525/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Кебета" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс" арбітражного керуючого Горбача Сергія Федоровича.

До Господарського суду Київської області від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс" арбітражного керуючого Горбача Сергія Федоровича надійшла позовна заява 02-02/02 від 26.11.2019 (вх. №3088/19 від 27.11.2019) про визнання недійсним акту приймання-передачі майна та визнання права власності на майно в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2020 заяву про визнання недійсним правочину в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства задоволено частково.

Визнано недійсним акт приймання - передачі нерухомого майна, укладеного 22.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек" та ОСОБА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_1, номер запису про право власності №23126605 на об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі з належними спорудами, до складу яких входить: будівля водонапірної башти, А-2, загальна площа 42,4 кв.м.; виробничий комплекс по переробці деревини, Б-2, загальна площа 726,0 кв.м.; огорожа, 1-3: криниця, 4; печі вуглеспалення, І; замощення II, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстроване 01.11.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 50.

В частині заяви про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек", оформленого протоколом №22/06-17 від 22.06.2017, визнання недійсним додатку №1 до протоколу № 22/06-17 від 22.06.2017, а також витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлових будівель з належними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входить: будівля водонапірної башти, А-2, загальна площа 42,4 кв.м.; виробничий комплекс по переробці деревини, Б-2, загальна площа 726,0 кв.м.; огорожа, 1-3; криниця, 4; печі вуглеспалення, І; замощення II; піч вуглевипалювальна, в кількості 6 одиниць; піч вуглевипалювальна УП "Увро" МИК108/11/69/ПС; вібросито-калібрувальник VSС-4N; рампа 1500мм; напівавтоматична машина для пакування "МН-FG-2000А" 2000кг х 1500мм х 3000мм; лінія фасування деревного вугілля; регістратор руху; ПРЛ; вологомір деревини МС-410; Раnаsоnіс КХ-FТ982СА-В; бензопила МS-410; вентилятор ВЦ 4-75 №4; 4квт; 3000; теплогенератор "Бізон" Тип 11с; сушильна камера; підтримувач автонавантажувач; пилоколун з дисковою пилою ПКД 420У 16Т; ПЗЛ-60; комп`ютер Іntel Dual; комплект до сушильної камери; димова труба 220мм; 5м+тройник+корпус; візок транспортний Skiper1150РР 2,5т, колеса поліуретанові; вентилятор ВЦ 4-75 №4; 4квт; 3000об; акумулятор стартерний ISTA Prof; ваги електронні ВТЕ-Центровес-30 ТЗДВ; лінія розкризталізації, гомогенізації меду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс", відмовлено; розподілено судовий збір.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 30.09.2020 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 30.09.2020 №30/09-2020, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі №911/2525/19 в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Одночасно скаржник порушив клопотання про поновлення строків на звернення з апеляційною скаргою, яке обґрунтоване тим, що 03.09.2020 судом першої інстанції було проголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, повний текст оскаржуваної ухвали отримано скаржником 21.09.2020 (докази отримання додані до апеляційної скарги).

Ключовими аргументами апеляційної скарги є:

- оскаржувана ухвала в частині визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна, укладеного 22.06.2017 між ТОВ "НВП "Біотек" та ОСОБА_1 та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_1 на вказане майно підлягає скасуванню на підставі ст.277 ГПК України, оскільки прийнято судом з порушенням норм матеріального права, зокрема: ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 22, 623 ЦК України, а також процесуального права;

- у оскаржуваному рішенні судом не здійснено мотивованої оцінки аргументів відповідача щодо відсутності складу правопорушення, з якими чинне законодавство пов`язує настання збитків, не вказано норми права, які застосував суд при ухваленні оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог та мотиви їх застосування.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 апеляційна скарга ОСОБА_1 у справі №911/2525/19 передана на розгляд складу колегії суддів: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

08.10.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від ОСОБА_1 надійшла заява до якої додано докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою - задоволено; відновлено ОСОБА_1 пропущений строк для подачі апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі №911/2525/19; відкрито апеляційне провадження; апеляційну скаргу ОСОБА_1 призначено до розгляду на 27.10.2020.

26.10.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від ліквідатора ТОВ "Агро Трейд Екс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 року у справі № 911/2525/19 залишити без змін.

Ключовим аргументом якого є:

- Боржник не дивлячись на існуючу заборгованість перед ТОВ "Нова Кебета" та на встановлену заборону відчуження майна, здійснив відчуження нерухомого майна на підставі акту приймання-передачі, що вказує на його намір ухилитись від виконання зобов`язань та про завдання ТОВ "Нова Кебета", як кредитору збитків.

- в силу ч.1 ст.55, п.1 ст.61 ГК України, ТОВ "Агро Трейд Екс" несе відповідальність в межах свого майна. Відтак, відчуження майна підприємства на підставі акту приймання-передачі, що утворює статутний фонд, унеможливлює забезпечення можливості у ТОВ "Агро Трейд Екс" нести відповідальність перед іншими суб`єктами господарювання. Підтвердженням наявних зобов`язань у ТОВ "Агро Трейд Екс" перед іншими суб`єктами господарювання є справа №904/11942/16 про стягнення заборгованості у сумі 7 252 230, 95 грн., пені 248 727,90 грн., 3% річних у сумі 26 707,13 грн., та інфляційних нарахувань у сумі 131 440, 16 грн. на користь ТОВ "Нова Кебета".

- спірний правочин, в частині повернення майна засновнику, раніше переданого в якості внеску до статутного фонду, за своїм змістом є зменшенням розміру статутного капіталу.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Верховця А.А. на лікарняному з 12.10.2020 по 30.10.2020 (включно), розгляд справи не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 у справі №911/2525/19 постановлено що розгляд справи відбудеться 10.11.2020.

10.11.2020 до суду від ліквідатора ТОВ "Агро Трейд Екс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому ліквідатор просила суд відкласти розгляд справи, на іншу зручну для суду дату.

10.11.2020 до суду від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020, відповідно до якого зазначила що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки суд першої інстанції при її постановленні застосував закон, який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин, а саме: оскільки оспорюваний акт приймання-передачі майна було складено 22 червня 2017 року на момент дії ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до даної події (факту), а також до всіх правовідносин, які виникають у зв`язку з складанням та виконанням оспорюваного акту, необхідно застосувати положення саме цього Закону, а не Кодексу України з процедур банкрутства, який було введено в дію 21 жовтня 2019 року.

Приписи ч.1 ст.20 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-XII встановлювали можливість у межах провадження у справі про банкрутство визнання господарським судом недійсними правочинів, які були укладені боржником протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Справу про банкрутство ТОВ "Агро Трейд Екс" було порушено 14 вересня 2019 року, а спірний акт приймання-передачі складено 22 червня 2017 року, тобто більше ніж за два роки до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до поданого доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 просила суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі №911/2525/19 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі № 911/2525/19 клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс" арбітражного керуючого Венської О.О. про відкладення розгляду справи було задоволено; розгляд апеляційної скарги відкладено до 01.12.2020.

До судового засідання 01.12.2020 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 та долучено документ на підтвердження направлення 15.11.2020 даного доповнення до апеляційної скарги ліквідатору ТОВ "АгроТрейдЕкс" арбітражному керуючому Венській О.О.

Представник апелянта в судовому засіданні 01.12.2020 року вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 року у справі №911/2525/19 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ліквідатор ТОВ "Агро Трейд Екс", арбітражний керуючий Венська О.О. в судовому засіданні проти вимог апелянта, викладених в апеляційній скарзі, заперечувала, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

01.12.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, вважається цілком обґрунтованою, а ухвала Господарського суду Київської області від 03.09.2020 року у даній справі в частині задоволення заяви - скасуванню, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі в межах її вимог, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вбачає підстави для її скасування з огляду на наступне.

Системний аналіз норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону про банкрутство застосовуються переважно при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові 02.10.2019 у справі №5006/5/39б/2012.

Разом з тим, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства №2597-VIII від 18.10.2018, який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992, №31, ст. 440 із наступними змінами).

Тобто, перехід від регулювання, передбаченого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до регулювання згідно з Кодексом України з процедур банкрутства, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №924/159/14, від 11.08.2020 у справі №904/3457/19 та від 27.08.2020 у справі №904/4928/17.

Судами встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2019 щодо скаржника - ТОВ "Агро Трейд Екс" відкрито провадження у справі про банкрутство №911/2525/19.

Судами встановлено, що від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс" арбітражного керуючого Горбача Сергія Федоровича надійшла позовна заява 02-02/02 від 26.11.2019 (вх. №3088/19 від 27.11.2019) про визнання недійсним акту приймання-передачі майна, укладеного 22.06.2017 між ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Біотек" та ОСОБА_1 , та визнання права власності на майно в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Перевіряючи правильність застосування місцевим судом до спірних правовідносин положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає про таке.

Частиною першою статті 58 Конституції України вбачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України "Дія актів цивільного законодавства у часі" визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15).

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абзац 4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Оскільки оспорюваний акт приймання-передачі майна було складено 22 червня 2017 року на момент дії Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до даної події (факту), а також до всіх правовідносин, які виникають у зв`язку з складанням та виконанням оспорюваного акту, необхідно застосовувати положення саме цього Закону, а не Кодексу України з процедур банкрутства, який було введено в дію 21 жовтня 2019 року.

Водночас, приписи ч.1 ст.20 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлювали можливість у межах провадження у справі про банкрутство визнання господарським судом недійсними правочинів, які були укладені боржником протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Справу про банкрутство ТОВ "Агро Трейд Екс" було порушено 14 вересня 2019 року, а спірний акт приймання-передачі складено 22.06.2017, тобто більше ніж за два роки до відкриття провадженні у справі про банкрутство.

Тому доводи скаржника що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст.20 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банурктом", які підлягали застосуванню, а застосував норму ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, якою встановлено можливість визнання господарським судом недійсними правочинів, які були вчинені протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про бакрутство, колегією суддів апеляційної інстанції вважають цілком обґрунтованими і вказують на те що не може бути застосований трирічний строк визначений ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином у господарського суду відсутня можливість визнання недійсним правочину, який було укладено до поза межами одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Щодо вимог про визнання недійсним правочину, оформленому актом приймання - передачі укладеного 22.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек" та ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції було встановлено що ОСОБА_1 була учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек", яке в подальшому перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд Екс" (боржник), з часткою, яка становила 50,115% статутного капіталу.

23.03.2017 ОСОБА_1 звернулася до боржника із заявою про вихід зі складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек" і просила повернути їй її вклад в статутний капітал товариства у розмірі 1 373 151, 00 грн., що становить 50,115% статутного капіталу, у натуральній формі.

Протоколом № 22/06-17 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек" від 22.06.2017 вирішено, зокрема, затвердити вибуття ОСОБА_1 зі складу учасників товариства у зв`язку з її заявою від 25.12.2016, для цього повернути вклад до статутного фонду ОСОБА_1 у натуральній формі без винагороди, перелік майна, що підлягає передачі від товариства до ОСОБА_1 викласти і оцінити в додатку № 1 до даного протоколу.

Додатком № 1 від 22.06.2017 до протоколу № 22/06-17 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек" від 22.06.2017 визначено перелік майна, що підлягає передачі від товариства до ОСОБА_1 в якості повернення її вкладу до статутного фонду товариства у розмірі 1 373 151, 00 грн.

Господарськими судами з`ясовано, що 22.06.2017, відповідно до протоколу № 22/06-17 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек" від 22.06.2017, боржник передав, а ОСОБА_1 прийняла майно (активи товариства) на загальну суму 1 373 151, 00 грн., про що складено акт приймання-передачі, який підписаний директором боржника ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони.

01.11.2017 державним реєстратором, на підставі акту приймання-передачі майна від 22.06.2017, додатку № 1 до протоколу № 22/06-17 від 22.06.2017, протоколу загальних зборів № 22/06-17 від 22.06.2017 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 816258 від 02.04.2012, зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлові будівлі з належними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому місцевий суд зазначив, що рішення загальних зборів учасників господарського товариства є актами - офіційними документами правової чинності, що констатують певні факти, події, пов`язані з діяльністю підприємств, установ чи їх структурних підрозділів.

Тобто, рішення зборів учасників господарського товариства зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, їх не можна ототожнювати із договором або правочином, а тому до них не можна застосовувати ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та визнавати недійсними у межах справи про банкрутство.

Крім того, рішенням загальних зборів боржника, що оформлено протоколом № 22/06-17 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек" від 22.06.2017, окрім питання щодо вибуття ОСОБА_1 зі складу учасників боржника та повернення їй вкладу, також були вирішенні і інші питання, що стосуються господарської діяльності товариства, які не можуть бути визнанні недійсними в межах даного спору.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог заявника про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Біотек", оформленого протоколом № 22/06-17 від 22.06.2017, та додатку № 1 до протоколу № 22/06-17 від 22.06.2017.

Щодо акту прийому-передачі майна.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту у вигляді визнання недійсним акту прийому-передачі не міститься в переліках способів захисту права, що визначені в ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України, не передбачений він також іншими нормами права. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що такий спосіб захисту був передбачений якимись договірними відносинами між сторонами.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Відповідно до положень статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин (пункт 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

Виходячи з даного визначення правової природи рішень загальних зборів товариства, рішення загальних зборів віднесено до правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів), а тому сам по собі акт приймання-передачі майна від 22.06.2017 є лише одним із доказів, що підтверджує виконання протоколу свого зобов`язання №22/06-17 від 22.06.2017 року ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Біотек" на користь ОСОБА_1 , а тому вказаний акт приймання-передачі майна, не маючи ознак правочину, не підлягає його скасуванню.

Посилання місцевого суду, що вказаний акт приймання-передачі майна є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на нерухоме майно, колегією суддів відхиляється, оскільки акт приймання-передачі майна є лише одним із доказів, що підтверджує належне виконання ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Біотек" свого зобов`язання з передачі на користь ОСОБА_1 майна,на виконання протоколу Загальних зборів Учасників Товарисвта з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підриємство "Біотек" №22/06-17 від 22.06.2017 а тому вказаний акт приймання-передачі не має ознак правочину.

Поняття «правочин» визначено Цивільним кодексом України. Зокрема, ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що не кожен правочин є договором (угодою), а лише той, який опосередковує домовленість двох чи більше осіб, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому правочин - такий юридичний факт, який є належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірний акт приймання-передачі не є актом в розумінні ст. 12 ГПК України та не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, оскільки засвідчує лише факт приймання-передачі майна, тобто виконання волі уповноваженого органу, в даному випадку загальних зборів учасників.

Акт приймання-передачі майна від 22.06.2017 є документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а фіксує лише об`єкти нерухомості, які передаються ОСОБА_1 . За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначений акт приймання-передачі не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, а отже не може бути визнаний недійсним.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у справі № 910/12258/17 де Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, визначив: « 6. Також суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що спірні акти приймання-передачі не мають ознак правочину у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, а є лише первинними документами, тому не підлягають визнанню недійсними» (Постанова Верховного суду від 22.05.2018 у справі № 910/12258/17.)

Щодо відкритого виконавчого провадження в оскаржуваній ухвалі місцевий суд послався на ту обставину, що на момент вчинення оспорюваних дій у боржника була наявна заборгованість перед ТОВ "Магнум-Агро", правонаступником якого є ТОВ "Нова Кебета", стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетроської області від 01.02.2017 у справі №904/11942/16 та тривало виконавче провадження щодо його примусового виконання.

Оскільки, наявність у боржника боргових зобов`язань перед ТОВ "Магнум-Агро", наявність виконавчого провадження, не встановлює складових правопорушення, з яким законодавство пов`язує настання збитків, а саме:

- судом не встановлено, що укладення оспорюваного акту приймання-передачі суперечило інтересам боржника чи кредиторів;

- судом не визначено конкретного розміру збитків, яких зазнав боржник або кредитор;

- не доведено, що розмір збитків пов`язаний з укладенням оспорюваного акту приймання-передачі;

- у оскаржуваному рішенні не наведено обставин щодо наявності вини сторін оспорюваного акту приймання-передачі у збитках.

В силу положень процесуального законодавства рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. При цьому рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються, а також яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідні положення знайшли своє відображення у статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 року у даній справі прийнято з неправильним застосування норм матеріального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому наявні підстави для їх задоволення та скасування оскаржуваної ухвали.

Судові витрати у розмірі 5763,00 грн. за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на боржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки подана апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі №911/2525/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі №911/2525/19 скасувати в частині задоволених вимог.

3. Прийняти нове рішення у справі, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

4. Матеріали справи № 911/2525/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст.9 КзПБ.

Повний текст постанови складено 03.12.2020.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко