РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/6493/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Антонов"
доДочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт"
простягнення 169 532,94 доларів США
Представники сторін:
від позивача:Наливайко Д.О. - представник за довіреністю
від відповідача:Циба Р.А. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Антонов" з вимогами до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" про стягнення 641 071, 03 доларів США.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору комісії від 07.06.2018 № STE-1-58-Д/К-18 неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 547 141, 42 долари США. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 93 929, 61 долари США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2020, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

27.05.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 відкрито провадження у справі № 910/6493/20, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.02.2020.

30.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

01.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли доповнення до відзиву для долучення до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 06.07.2020 судом оголошено перерву до 07.09.2020.

03.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яка були прийнята судом до розгляду.

07.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 07.09.2020 суд, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, постановив протокольну ухвалу про 08.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 повернуто Державному підприємству "Антонов" з Державного бюджету України судовий збір у сумі 191 697 грн 91 коп.

17.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 08.10.2020 судом оголошено перерву до 09.11.2020.

09.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, заява про застосування спливу позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та пояснення щодо валюти та розміру обчислення пені.

У судовому засіданні 09.11.2020 судом оголошено перерву до 23.11.2020.

У судове засідання 23.11.2020 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті справи.

Представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив закрити провадження у справі в частині основної заборгованості, а також повернути судовий збір, в іншій частині - позов задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких заперечив проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 23.11.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

07.06.2018 між Державним підприємством "Антонов" (комітент за договором) та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" (комісіонер за договором) укладено договір комісії № STE-1-58-Д/К-18 (далі - договір), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, комітент доручає комісіонерові, а комісіонер зобов`язується від свого імені, за дорученням та за рахунок комітента, за плату вчинити правочин (укласти зовнішньоекономічний контракт) щодо поставки (продажу) запчастин до військово-транспортних літаків АН-32 (надалі - продукція), найменування, перелік та істотні умови якого визначаються сторонами в додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору комісіонер зобов`язаний виконати доручення комітента, визначене п. 1.1. цього договору, протягом 360 календарних днів з моменту набуття чинності цим договором.

Згідно з пунктом 5.9. договору дата підписання акту приймання-передачі є підтвердженням виконання комітентом зобов`язань за даним договором в частині, що стосується передачі продукції комісіонеру для її реалізації покупцю.

За умовами пункту 6.2. договору загальна погоджена комітентом ціна продажу продукції за цим договором наведена у додатку № 1 (специфікація) до цього договору та складає 1 786 344,00 доларів США 00 центів.

Пунктом 6.7. договору сторони домовились, що оплата за поставлену продукцію здійснюється через банк покупця протягом 10 (десять) банківських днів з дня подачі комісіонером документів в банк і така плата буде зарахована на банківський рахунок комітента протягом 10 банківських днів з дня подачу комісіонером документів в банк, але не пізніше 45 календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно п. 5.7.

Відповідно до пункту 7.1. договору за виконання доручення зазначеного в даному договорі комісіонер отримує комісійну плату (що включає в себе ПДВ, який підлягає сплати комісіонером з отриманої комісійної плати), у розмірі 9 % від загальної погодженої комітентом ціни продажу продукції за цим договором, і складає 160 770,96 доларів США.

Пунктами 8.1., 8.2. договору визначено, що отримані грошові кошти за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера перераховуються комісіонером комітенту протягом 10 днів з моменту надходження коштів від покупця на його рахунок, але не пізніше 45 календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно п. 5.7.

Сторони погодили, що перерахування грошових коштів за цим договором буде відбуватися у валюті контракту.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 18.1. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором комісії.

Відповідно до норм статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Статтею 1012 Цивільного кодексу України унормовано, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно з частиною 1 статті 1013 Цивільного кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Частиною 1 статті 1014 Цивільного кодексу України визначено, що комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1020 Цивільного кодексу України комісіонер має право відраховувати належні йому за договором суми з усіх грошових коштів, що надійшли до нього для комітента, якщо інші кредитори комітента не мають переважного перед ним права на задоволення своїх вимог із грошових коштів, що належать комітентові.

Частинами 1, 2 статті 1022 Цивільного кодексу України встановлено, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Згідно із статтею 1023 Цивільного кодексу України комітент зобов`язаний: 1) прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; 2) оглянути майно, придбане для нього комісіонером, і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки.

У судовому засіданні 23.11.2020 представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив закрити провадження у справі в частині основної заборгованості, а також повернути судовий збір.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сума основної заборгованості сплачена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 06.11.2020 № 3318.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем суми основного боргу, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Таким чином, суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 48 767,19 доларів США.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 13.5. договору визначено, що за прострочення термінів розрахунків комісіонера з комітентом, на вимогу комітента комісіонер зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожний тиждень прострочення, але не більше 10 % від загального розміру суми, що не була сплачена вчасно.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 48 767,19 доларів США, нараховану на підставі пункту 13.5. договору, відповідно до якого комісіонер зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожний тиждень прострочення.

Суд зазначає, що оскілки пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках за кожен день прострочення виконання зобов`язання, погодження сторонами в договорі стягнення пені за кожний тиждень прострочення є неправомірним, оскільки суперечить правовій природі пені.

Більше того, судом встановлено, що розмір пені, погоджений сторонами в договорі, перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, тобто суперечить нормам статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

При цьому, сторонами в договорі погоджено, що перерахування грошових коштів за цим договором буде відбуватися у валюті контракту, тобто в іноземній валюті.

Вказаний розрахунок пені здійснений позивачем в іноземній валюті.

Таким чином, враховуючи погодження сторонами, що перерахування грошових коштів згідно договору відбувається в іноземній валюті, розрахунок пені здійснений позивачем також в іноземній валюті, тоді як максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої до стягнення суми пені в іноземній валюті, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти.

Відтак, суд позбавлений можливості здійснити правильний розрахунок заявленої до стягнення пені в національній валюті України - гривні.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 48 767,19 доларів США.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 910/6493/19 за позовом Державного підприємства "Антонов" до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" про стягнення 120 765, 75 доларів США закрити.

2. В іншій частині позову щодо вимог про стягнення пені у розмірі 48 767,19 доларів США відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 02.12.2020

Суддя Н.Б.Плотницька