ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р. Справа№ 910/12147/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Довбні А.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 01.10.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019

у справі №910/12147/19 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 548 556,12 грн.

В судовому засіданні 01.10.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 548 556,12 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Позов обґрунтований тим, що на підставі укладеного між позивачем та Rusal Marketing GMBH контракту № RM-MMKI-2017-3 від 21.09.2017, вантажовідправником відправлено (залізнична накладна № 25031356) на адресу позивача алюмінієву катанку у вагоні № 28083483 у кількості 35 штук, 11.04.2019 при комерційному огляді вагону на станції призначення "Маріуполь-Сортувальний" було виявлено ознаки можливого незбереження перевезення, у зв`язку з чим позивачем було складено заявку на видачу вантажу з перевіркою. Представник відповідача відмовився від отримання відповідного акту, після чого позивачем було вручено відповідачу скаргу № 85/СТЛ-592 від 11.04.2019. Позивачем було повторно надано відповідачу заяву повідомлення № 85/СТЛ-595 від 16.04.2019 з вимогою здійснення відповідачем видачі вантажу з перевіркою у присутності комісії, на що відповідачем було надано лист № м261/149 від 16.04.2019 з повідомленням про безпідставність участі представника відповідача при перевірці вантажу. При комісійному огляді було встановлено відсутність 5 бухт алюмінієвої катанки, загальної ваги 9,250 кг. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 548 556,12 грн. збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/14614/19 позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 548 556,12 грн. збитків, 8 228, 34 грн. судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 15.01.2020 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним дослідженням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що судом помилково зазначено, що вагон №28083483 прибув у пошкодженому стані з ознаками недостачі, псування або пошкодження вантажу.

Вказує, що суд помилково застосував положення ст. 52 Статуту залізниць України, зазначивши, що на запірному пристрої є сліди зварювання, оскільки сліди зварювання на запірному пристрої не є ознакою недостачі, псування або пошкодження вантажу. Крім того, це стосується перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене правилами, в той час як спірне перевезення здійснювалось у критому вагоні №2808348, який прибув на станцію призначення у справному технічному та комерційному відношенні стані, за справними та неушкодженими пломбами відправника.

Крім того, з метою спростування висновків суду та в доповнення до заперечень відповідача, апелянтом було залучено до матеріалів справи додаткові докази, а саме: копії довідок №2610, №2563 від 08.01.2020 на вагон №28083483, з яких вбачається, що вагон №28083483 побудовано в 2013 році, є власністю ТОВ «Лізінгова компанія «Санк-Петербург», станом на 08.01.2020 вагон перебував у ремонті 9 разів.

Звертає увагу, що перед відправленням за накладною №25031356 від 28.03.2018 вагон №28083483 перебував у поточному ремонті з 02 по 03 лютого 2018, а 15.01.2017 вагон №28083483 перебував на поточному ремонті з причини несправності запора двері, таким чином сліди зварювання на запірному пристрої виникли під час ремонту, а не під час перевезення вантажу.

На переконання скаржника, суд необґрунтовано відхилив заперечення відповідача щодо актів експертизи, оскільки вони не є належними доказами по справі, так як складені з порушенням вимог Закону України «Про судову експертизу», не судовим експертом.

Апелянт також вказує, що судом необґрунтовано відхилено заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, зазначаючи, що позивачем було вжито всіх необхідних заходів, передбачених діючим законодавством при прийомці вантажу від перевізника, у випадку якщо вантаж прийшов з ознаками недостачі.

Представник позивача заперечує щодо клопотання апелянта про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Вказує, що позивач звернувся з позовом до суду в межах строку позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 12.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 відкладено розгляд справи на 16.04.2020, приймаючи до уваги неявку представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 повідомлено учасників справи №910/12147/19, що судове засідання, призначене на 16.04.2020, не відбудеться, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215), якою в період з 12 березня по 3 квітня 2020 в Україні запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу COVID-19, зазначено, що про дату та час наступного судового засідання у справі №910/12147/19 учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 розгляд справи призначено на 09.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 розгляд справи призначено на 30.07.2020, у зв`язку з виходом суддів Cкрипки І.М., Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. у відпустку з 30.06.2020 по 13.07.2020 включно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 відкладено розгляд справи на 01.10.2020, враховуючи неявку представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь в судовому засіданні у справі №910/12147/19 в режимі відеоконференції відмовлено.

01.10.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю явки представника через територіальну віддаленість та діючи карантинні заходи, яке було залишено судом без розгляду у зв`язку з тим, що уповноважений представник відповідача з`явився в судове засіданні апеляційної інстанції 01.10.2020.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.10.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 01.10.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

21.09.2017 між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) та Rusal Marketing Gmbh (постачальник) укладено договір № RM-ММКІ-2017-3, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити на умовах цього договору алюмінієву продукцію.

Відповідно до умов вказаного вище договору 28.03.2018 вантажовідправник - філія ПАТ "Русал Братск" у м. Шелехов (Росія) зі станції відправлення Гончарово за залізничною накладною № 25031356 відправив на адресу позивача зі станцією призначення Маріуполь-Сортувальний алюмінієву катанку у вагоні № 28083483 у кількості 35 місць за вагою 66376 кг.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що під час прибуття вагону на станцію призначення було виявлено недостачу вантажу, яка зазначена у накладній, тому відповідач має відшкодувати збитки у вигляді вартості відсутнього вантажу в сумі 548 556,12 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України та Російської Федерації, а отже регулюється Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - УМВС, Угода).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна.

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів", тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст. 9 Конституції України та ст. 10 ЦК України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до § 1 ст. 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

§ 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до § 3 ст. 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Як вбачається із залізничної накладної № 25031356, вантаж був відправлений 28.03.2018 зі станції Гончарово, який прибув на станцію призначення Маріуполь-Сортувальний 11.04.2018.

Згідно з п. 11 Правил видачі вантажу при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

11.04.2018 при огляді зазначеного вагону були виявлені ознаки можливого незбереження перевезення, а саме на запірному пристрої двері вагона в трьох місцях виявлені сліди зварювання, що є підставою для видачі вагону з перевіркою та складання комерційного акту при наявності недостачі вантажу.

11.04.2018 представником ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" було складено заявку на видачу вантажу з перевіркою, проте агент-комерційний станції Маріуполь-Сортувальний AT "Українська залізниця" ОСОБА_1 відмовилась від його отримання, про що 11.04.2018 було складено акт про відмову в прийманні заявки на видачу вантажу.

Згідно з п. 16 Правил складання актів у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції.

Після чого, 11.04.2018 у зв`язку з відмовою залізниці від видачі вантажу з перевіркою та складання комерційного акту представнику AT "Українська залізниця" була вручена скарга № 85/СТЛ-592 за відмову від видачі вантажу з перевіркою та складання комерційного акту, що підтверджується підписом представника перевізника ОСОБА_3 та відтиском штемпелю перевізника у супровідному листі адресованому начальнику станції Маріуполь-Сортувальний № 85/СТЛ-593 від 11.04.2018.

12.04.2018 вагон № 28083483 було прийнято на під`їзний путь позивача та проведено його переваження, згідно квитанції зважування № 14-10844/6 брутто-81900 кг, нетто - 55820 кг, тара - 26130 кг, вага по документу - 66376 кг, різниця між вагою по документу та вагою фактичною - 10556 кг.

12.04.2018 на електрону пошту постачальника Rusal Marketing Gmbh було направлено листа з проханням направити представника для участі в комісійній прийомці вантажу у вагоні № 28083483 у зв`язку з розходженням ваги по документу і фактичної ваги вантажу. В цей же день на адресу позивача надійшла відповідь, у якій вантажовідправником зазначено, що прийомку вантажу можна здійснити без його представника.

16.04.2018 ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" повторно вручило представнику перевізника Люднікову П.І. заяву повідомлення № 85/СТЛ-595 з вимогою здійснення станцією Маріуполь-Сортувальний AT "Українська залізниця" видачі вантажу у вагоні № 28083483 з перевіркою 16.04.2018 о 12 год. 00 хв. у присутності представників митних органів, національної поліції, незалежної сюрвейерської організації, торгово-промислової палати та представника відправника.

Місцевим господарським судом правомірно не прийняті посилання відповідача на те, що на ст. Маріуполь-Сортувальний відсутній працівник на прізвище ОСОБА_2 , оскільки позивачем в позовній заяві допущено помилку у прізвищі працівника та на листах № 85/СТЛ-592 від 11.04.2018 та № 85/СТЛ-595 від 16.04.2018 про їх отримання вказано прізвище ОСОБА_3

В цей же день 16.04.2018 на адресу позивача від AT "Українська залізниця" надійшла відповідь № 261/149, щодо видачі вантажу у вагоні № 28083483 з перевіркою, згідно до якої перевізник вважає, що "оскільки вагон № 28083483 прибув зі справними пломбами відправника та без ушкоджень, то і перевірка кількості місць вантажу, маси та відповідності вантажу за участю представника перевізника безпідставна".

16.04.2018 при комісійному огляді зазначеного вагону було виявлено відсутність 5 бухт алюмінієвої катанки, про що складено акт огляду вагону. Також виявлено дерев`яні матеріали (бруски) зі слідами використання в кріпленні. Зазначений акт був підписаний спеціалістом комбінату ОСОБА_4, представником відділення в місті Маріуполь Донецької ТПП ОСОБА_5, представником митниці Донецької митниці ГФС ОСОБА_6, представником УПТП та MB Донецької митниці ГФС ОСОБА_7, представником т/п "Сартана" ОСОБА_8, представником МВД ОСОБА_9

17.04.2018 експертом Донецької торгово-промислової палати Балашовою Т.І. складено акт експертизи № Э-40/3. Експертом в результаті огляду встановлено, що на запірному пристрої двері вагона в трьох місцях виявлені сліди зварювання, покриті імовірно ґрунтовкою. Зварювальні шви покриті легкім нальотом іржі. Стельові і бічні люки в вагоні закриті, "задуті" монтажною піною без зміцнення дротяними стяжками. Дверний отвір не заповнений.

Бухти з катанкою встановлені в бічних сторонах вагона в два яруси по висоті - в два ряди по ширині вагона в нижньому ярусі і один ряд у верхньому ярусі. Бухти закріплені дерев`яними брусками, між бухтами по ширині вагона встановлені дерев`яні розпірки. За статтю і стінок вагона прибиті дерев`яні бруски. Всього у вагоні виявлено 30 бухт з катанкою 16 бухт в одній стороні вагона і 14 бухт в іншій стороні вагона. На дерев`яних брусках прибитих до підлоги і розпірках є сліди від бухт яких бракує, дерев`яні розпірки і бруски, що служили для кріплення відсутніх бухт знаходилися всередині вагона.

Висновок експерта: у пред`явленому вагоні № 28083483 фактично перебувало 30 (тридцять) бухт катанки алюмінієвої, що на 5 (п`ять) бухт менше даних у супровідних документах. Запірний пристрій має дефекти. Відсутні бухти в вагоні вміститися могли. Після огляду відчинені двері вагону опломбовані однією свинцевою пломбою митниці № 700/034.

ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Кальміуського ОП ЦВП ГУНП в Донецькій області було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, тому працівниками поліції у зв`язку з проведенням оперативно-слідчих заходів, було заборонено віддавати під розвантаження вагон № 28083483.

В період з 12.04.2018 по 15.05.2018 вищевказаний вагон знаходився на охоронюваному тупіку № 10 позивача, що підтверджується службовою запискою № 85/СТЛ-972 від 05.08.2019, витягом з журналу приймання під охорону вагонів та здачі з під охорони, а також інформацією з Бази даних диспетчерської системи ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

14.05.2018 на адресу позивача надійшов лист № 6063/103/06.2018 начальника Кальміуського ОП ЦВП ГУНП в Донецькій області, у якому зазначалося, що дозволяється вивантаження алюмінієвої катанки. У зв`язку з чим, 16.05.2018 вагон № 28083483 відданий під розвантаження до цеху підготовки виробництва ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

З огляду на наявність вказаного листа начальника Кальміуського ОП ЦВП ГУНП в Донецькій області про надання дозволу вивантаження вагону, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що мала місце заборона вчиняти відповідні дії позивачу, тому не приймаються судом до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не підтверджено наявність вказаної заборони.

18.05.2018 вдруге було викликано експерта Донецької торгово-промислової палати Балашову Т.І., якою складено акт експертизи № Э-40/4. Експертизою встановлено: експерту надано один вагон № 28083483 після комісійного досмотра, кожна з дверей якого опломбована пломбой митниці з відбитком № 700/034.

Бухти з катанкою встановлені в бічних сторонах вагона в два яруси по висоті - в два ряди по ширині вагона в нижньому ярусі і один ряд у верхньому ярусі. Всього у вагоні виявлено 30 бухт з катанкою 16 бухт в одній стороні вагона і 14 бухт в іншій стороні вагона.

На дерев`яних брусках прибитих до підлоги і розпірках є сліди від бухт яких бракує, дерев`яні розпірки і бруски, що служили для кріплення відсутніх бухт знаходяться всередині вагона.

Фактично з вагона вивантажено 30 бухт з катанкою алюмінієвої марки АКЛП-СД-12 загальною масою брутто 55526 кг.

Висновок експерта: у пред`явленому вагоні № 28083483 фактично перебувало 30 (тридцять) бухт катанки алюмінієвої АКЛП-СД-12, що на 5 (п`ять) бухт менше даних у супровідних документах, загальною вагою 55526 кг (по маркуванню), що на 9250 кг менше даних у супроводжувальних документах. Бухти без порушень упаковки виготовлювача.

Відповідно до § 1 ст. 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

Згідно з § 5 ст. 46 УМВС претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах.

Позивач звернувся до АТ "Укрзалізниця" з претензією № 09/2885 від 09.10.2018, в якій просив сплатити вартість вантажу, якого не вистачає, в сумі 635 465,90 грн. Дана претензія разом з доданими до неї документами, в тому числі оригіналом залізничної накладної №25031356 (1, 6 листи), надіслана на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією 18.10.2018, що підтверджується фіскальним чеком, накладною №302 та описом вкладення у цінний лист від 18.10.2018.

Відповідно до § 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її та надати на неї відповідь, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулася з претензією, належну до сплати суму.

§ 8 ст. 46 УМВС встановлено, що при частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претендавцю підставу відхилення претензії та одночасно повертає документи, додані до претензії.

У відповіді на претензію № ЦРЖМ-184/19 від 18.06.2019 АТ "Укрзалізниця" зазначило, що у зв`язку з тим, що скаргу на відмову від видачі вантажу з перевіркою ПАТ ММК ІМ. ІЛЛІЧА" подано лише 17.04.2018, з порушенням строку для подачі, а також тому що вина залізниці у втраті вантажу відсутня - претензія не підлягає задоволенню.

Згідно з § 5 ст. 14 Угоди кожний наступний перевізник, приймаючі до перевезення вантаж разом з накладною, вступає тим самим у цей договір перевезення і приймає на себе виникаючі по ньому зобов`язання.

Відповідно до § 2 ст. 37 Угоди перевізник несе відповідальність втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу від часу його прийняття до перевезення і до моменту його видачі.

Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, ушкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

Не зважаючи на те, що при візуальному огляді вагону видно, що він пошкоджений в місцях запірних пристроїв дверей, а саме є сліди зварювання, відповідач масу, кількість місць і стан вантажу не перевірив та комерційний акт не склав.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. е ч. 1 ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Згідно із ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справному вагоні, проте як встановлено експертом запірний пристрій має дефекти, а саме сліди зварювання, що в свою чергу має ознаки доступу до вантажу, які могли бути причиною недостачі вантажу. Встановлені обставини, свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Таким чином, враховуючи, що перевезення відбувалося у вагоні, який має ознаки доступу до вантажу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме відповідач несе відповідальність за втрату частини вантажу у вагоні № 28083483.

У випадках, коли Угода зобов`язує перевізника відшкодувати відправнику або одержувачу збиток за втрату, недостачу вантажу, розмір збитку, який відшкодовується, визначається виходячи з вартості вантажу (ст. 42 Угоди).

Згідно ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Позивачем до матеріалів справи долучено платіжне доручення № від 23.03.2018, що підтверджує оплату вантажу та інвойс постачальника № RM-39686/18-MMKL від 28.03.2018, що підтверджує вартість відправленого вантажу.

За розрахунками позивача, правильність здійснення яких відповідачем не спростована, та які підтверджуються матеріалами справи, загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 548 556,12 грн.

Вказаний розрахунок прийнято судом в якості належного та достовірного доказу, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 548 556,12 грн.

Посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення з відповідним позовом спростовуються наступним.

Позивач 18.10.2018 звернувся до відповідача з претензією за вих. № 09/2885 від 09.10.2018, що підтверджується описом вкладення до цінного листа, поштовою накладною та фіскальним чеком від 18.10.2018.

Відповідно до пп. 4) п. 1 та 2 Розділу II наказу Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013 "Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень" нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) між іншими населеними пунктами різних областей України складає: Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в п. 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Таким чином, претензія позивача мала бути отримана відповідачем 24.10.2018 (18.10.2018 + 5 + 1 = 24.10.2018), саме від цієї дати повинен обчислюватись 180-ти денний строк для відповіді, який спливає 22.04.2019.

Тобто позивач вернувся до відповідача з претензією у межах встановленого строку позовної давності, на момент звернення з претензією минуло 189 днів, які обраховуються з 12.04.2018 (день, наступний за днем видачі вагону № 25031356) по 18.10.2018 включно (день направлення претензії засобами поштового зв`язку).

Згідно § 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до вимог ст. 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених § 1 цієї статті.

В той же час, відповідь на претензію (вих. № ЦМ-ЦРЖМ-184/19 від 18.06.2019) разом з оригіналами всіх доданих до претензії документів була отримана позивачем тільки 25.06.2019, що підтверджується штампом вхідної реєстрації на документі та копією відповідного поштового конверту (за номером відправки № 350 від 20.06.2019).

В свою чергу, оскільки до претензії додаються лише оригінали документів, перелік яких встановлений УМВС та Правилами перевезень вантажів, а для звернення з позовом - перелік необхідних документів - є той самий, що і для претензії - то позивач об`єктивно був позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав без цих документів, тобто доки вони не повернуться від відповідача (оригінал залізничної накладної, оригінали актів експертизи, інвойсу, акту огляду вагону та ін.).

Згідно § 1 ст. 47 УМВС позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії та тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право на пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію до перевізника.

Статтею 48 УМВС встановлено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються:

1) про перевищення строку доставки вантажу - впродовж 2 місяців;

2) з інших підстав - впродовж 9 місяців.

Зазначені в § 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права на пред`явлення позову, встановленого в § 2 ст. 47 цієї Угоди. День початку обліку строку давності в строк не зараховується (§ 2 ст. 48 УМВС).

Згідно з § 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до вимог ст. 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених § 1 цієї статті.

Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендавцю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту спливу строку, встановленого в § 7 ст. 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Таким чином, з моменту видачі вантажу (дата видачі вантажу - 11.04.2018, з наступного дня у позивача виникло право на звернення до суду) до моменту пред`явлення претензії перевізнику (18.10.2018) минуло 190 календарних днів, далі строк позовної давності був зупинений пред`явленням позивачем претензії (18.10.2018), та поновлений з дня отримання відповіді на претензію (25.06.2019), коли позивач дізнався про відмову в задоволенні претензії, що стало підставою звернення до господарського суду.

Позовна заява пред`явлена позивачем до суду 02.09.2019 (шляхом направлення засобами поштового зв`язку), таким чином, з дня поновлення строку (з 25.06.2019 по день звернення до суду 02.09.2019) минуло 70 календарних днів.

Отже, з урахуванням того, що строк позовної давності зупинявся та поновлювався, позивач звернувся до суду через 260 календарних днів з того моменту, коли виникло право на таке звернення (190 календарних днів в період з 12.04.2018 по 18.10.2018 + 70 календарних днів в період з 25.06.2019 по 02.09.2019 = 260 днів), що є меншим ніж 9 місяців, та складає 8,66 місяців відповідно до вчинених сторонами дій та приписів УМВС, тобто у межах встановленого 9-ти місячного строку позовної давності.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Подання апелянтом додаткових доказів, а саме: копії довідок №2610, №2563 від 08.01.2020 на вагон №28083483, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на приписи ст. 269 ГПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачем не наведено обґрунтованих підстав неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апелянта, що судом необґрунтовано відхилено заяву відповідача про застосування строку позовної давності не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи відповідача не спростовують вірного по суті рішення.

При ухваленні рішення судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовано норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/12147/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/12147/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/12147/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12147/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 30.11.2020 після виходу членів колегії суддів з відпусток та лікарняних.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко