ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 листопада 2020 року Справа № 903/577/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Бріс" ЛТД

про стягнення 62078,64 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: Ємчик Р. І., ордер серія АС № 1007550 від 16.11.2020.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В с т а н о в и в:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Бріс" ЛТД про стягнення 62078,64 грн страхового відшкодування за страхову подію (ДТП), спричинену водієм ТзОВ «Фірма «Бріс» ЛТД ОСОБА_1 21.12.2016, що підтверджується постановою Печерського районного суду м.Києва від 10.02.2017 року у справі № 757/2172/17-п.

При цьому вказує, що між позивачем та відповідачем 01.04.2016 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0301-00088, в т.ч. автомобіля - BMW750L, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить страхувальнику.

В позовній заяві просить суд визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити пропущений строк, поважність пропуску строку позовної давності пояснює тим, що до моменту винесення рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а саме 13.05.2020 у справі № 161/2096/19, не знав, що водій який спричинив ДТП перебуває у трудових відносинах із ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД.

Ухвалою суду від 17.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.09.2020; ухвалою суду від 08.09.2020 відкладено підготовче засідання на 06.10.2020; ухвалою суду від 06.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.10.2020 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 28.10.2020 відкладено розгляд справи по суті у зв`язку з неявкою в судове засідання представників сторін та неможливістю зв`язатись з Подільським районним судом м.Києва засобами відеоконференцзв`язку.

Відповідач 07.09.2020 подав відзив на позов в якому, зокрема, позовну заяву вважає безпідставною та такою, що подана з порушенням порядку та строку позовної давності визначеного ст. 257 ЦК України. Також вказує, що позовна заява підписана адвокатом Сечко С. В., який діяв на підставі довіреності № 0119-234 від 24.12.2019, без посилання на договір про надання правової допомоги, а тому заява підлягала поверненню.

Заперечуючи доводи позивача щодо поважності пропуску строку позовної давності зазначає, що страхова подія відбулась 21.12.2016 за участі автомобілів ТзОВ Фірма «Бріс ЛТД, які були застраховані відповідачем як за договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів, так і за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи; при настанні страхової події для виплати страхового відшкодування було надано заяву про настання страхового випадку, яка отримана страховиком 22.12.2016, де зазначено дані автомобіля Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 та водія ОСОБА_1 , довідка № 359 від 22.12.2016, з якої вбачається, що водій працює у ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД, тому станом на 22.12.2016 позивач повністю володів інформацією щодо місця роботи водія, дані обставини спростовують твердження про поважність причин пропуску строку позовної давності, який просить застосувати при винесені рішення.

Позивач 30.09.2020 подав відповідь на відзив, де зазначає, що право вимоги до відповідача - відповідального за завдану шкоду перейшло після виплати страхового відшкодування, а надані відповідачем до відзиву докази не спростовують твердження в частині того, що позивачу було відомо про перебування водія ОСОБА_1 в трудових відносинах з ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД до моменту винесення рішення Луцьким міськрайонним судом 13.05.2020.

Відповідач в заперечені на відповідь на відзив № 141 від 16.10.2020 підтримує зазначене у відзиві, вказуючи, що у страхових справах позивача наявні документи по кожному автомобілю та водіях, в тому числі, які були учасниками ДТП, а тому позовна заява подана з порушенням строку позовної давності, який просить застосувати при винесені рішення.

Представник позивача 18.11.2020 подав клопотання про перенесення розгляду справи та призначити наступне судове засідання в режимі відеоконференції, оскільки не може бути присутнім на судовому засіданні із-за участі в іншій судовій справі.

Дане клопотання розглянуто в судовому засіданні та відхилено, як необґрунтоване. При цьому враховано, що представництво в суді не обмежене певним колом осіб, строк розгляду справи по суті обмежений місячним терміном.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З матеріалів справи, пояснень представника відповідача вбачається наступне.

01.04.2016 між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (Страховик) та ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД (Страхувальник) було укладено договір № 25-0301-00088 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (а.с.11-21).

Предметом договору є страхування майнових інтересів Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язаних з: володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим ТЗ та ДО - страхування наземного транспортного засобу (п.1.1.1); відшкодуванням Страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим ТЗ - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія (п.1.1.2); життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами (п.1.1.3).

В додатку № 1 до договору зазначено перелік застрахованих транспортних засобів, в тому числі за порядковим номером 16 автомобіль марки Volkswagen Muttiva д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.22).

Пунктом 11 договору визначено перелік документів, які надаються Страховику в разі настання страхового випадку.

Як слідує з матеріалів справи 21.12.2016 водій ОСОБА_1 в м.Києві, вул.Грушевського,4, керуючи автомобілем Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 спричинив ДТП, внаслідок якого постановою Печерського районного суду м.Києва від 10.02.2017 у справі № 757/2172/17-п визнаний винним.

22.12.2012 Страхувальник звернувся до Страховика з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.59), в даній заяві зазначено дані щодо автомобіля, а саме: марка - Volkswagen, державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 , номер кузова, прізвище водія - ОСОБА_1 , документи, що підтверджують підстави управління транспортним засобом - шляховий лист. Даний лист виданий ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД, водієм зазначено ОСОБА_1 , номер посвідчення водія, тобто станом на 22.12.2016 Страховик мав відомості щодо водія транспортного засобу, яким спричинено ДТП; перебування водія ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем підтверджено також довідкою № 359 від 22.12.2016, яка за твердженням відповідача була надана Страховику з заявою.

Згідно розрахунку Страховика сума страхового відшкодування склала 162078,64 грн (а.с.27).

ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно платіжних доручень № 481 від 12.01.2017 та № 2901 від 15.02.2019 перерахувала страхове відшкодування АВТ «Баварія» ТОВ (потерпілому) відповідно в сумі 137759,32 грн та 24319,32 грн (а.с.40-41).

Предметом спору у справі є вимога про стягнення з відповідача 62078,64 грн непокритої суми страхового відшкодування (162078,64 грн сума страхового відшкодування - 100000,00 грн покрита сума збитків поліс № А19633518).

Норми права якими керувався суд при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені статтею 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того ст. 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1172 Цивільного Кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх і трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджено: вину у вчинені ДТП водієм автомобіля Volkswagen Muttiva д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, факт страхового відшкодування позивачем потерпілому (ТОВ АВТ «Баварія») коштів в сумі 162078,64 грн (№ 481 від 12.01.2017 та № 2901 від 15.02.2019), а тому в силу закону позивач має право в порядку регресу на стягнення з відповідача непокритої суми страхового відшкодування 62078,064 грн, тобто позов обґрунтований.

Водночас відповідач у відзиві на позов та заперечені на відповідь на відзив просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на норми статей 256, 257, 261 ЦК України.

Зокрема, згідно з нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, за ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

За ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як слідує з матеріалів справи позивач звернувся з позовом (згідно відмітки Укрпошти на конверті) 07.08.2020, право на пред`явлення позову в порядку регресу виникло 15.02.2017, а тому строк позовної давності закінчився 15.02.2020.

Доводи позивача про те, що про перебування водія ОСОБА_1 в трудових відносинах з ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД дізнався лише 13.05.2020 з рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 161/20967/19, а тому строк позовної давності пропущений з поважних причин спростовуються наданими відповідачем доказами (шляховий лист, довідка № 359 від 22.12.2016), які отримані страховиком 22.12.2019 з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, а тому суд не вбачає поважних причин, які не давали б можливості позивачу своєчасно звернутись до суду з позовною заявою про стягнення непокритої суми страхового відшкодування в розмірі 62078,64 грн, а відтак відмовляє в позові із-за пропуску строку позовної давності.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу положень ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

30.11.2020.

Суддя С. В. Костюк