РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2020Справа № 910/13604/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС"

до Фізичної особи-підприємця Патарая Артура Борисовича

про стягнення 24728,71 грн

представники сторін:

від позивача: Гордійчук М.А.

від відповідача: Патарая А.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Патарая Артура Борисовича про стягнення 6281,71 грн заборгованості, з яких: 6006,00 грн - сума основного боргу, 213,98 грн - пеня, 49,72 грн - 3 % річних, 12,01 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №ДНП-2018-01/03 від 07.02.2018 про надання права експлуатації фіксованих місць паркування.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.09.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/13604/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив засідання у справі на 15.10.2020.

28.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві на позов відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідач не мав змоги використовувати паркувальний майданчик за призначенням та відповідачу не було забезпечено доступу до майна. Також відповідач зазначає, що позивачем не було вжито жодних дій щодо розірвання договору.

12.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. У заяві про збільшення позовних вимог позивачем заявлені вимоги про стягнення 24728,71 грн, з яких: 24453,00 грн - основний борг, 213,98 грн - пеня, 49,72 грн - 3 % річних, 12,01 грн - інфляційні втрати.

13.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення по справі.

15.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 15.10.2020 розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд встановив, що заява відповідає вимогам ст.46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим прийнята судом до розгляду.

Протокольною ухвалою від 15.10.2020 суд відклав розгляд справи на 05.11.2020.

У судовому засіданні 05.11.2020 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.11.2020 надав пояснення по суті заперечень на позов.

У судовому засіданні 05.11.2020 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 24.11.2020.

У судове засідання 24.11.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 24.11.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 між Комунальним підприємством "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" (позивача, сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Патараєю Артуром Борисовичем (відповідач, сторона-2) укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2018-01/03 (далі - договір).

Згідно із п.1.1. договору, сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 33 (тридцяти трьох) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотирьох) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Печерський район, бульвар Дружби Народів, 16-а, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту..

Під "Фіксованими місцями для паркування" в цьому Договорі визначено експлуатацію 33 (тридцяти трьох) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотирьох) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м.Київ, Печерський р-н, бульв. Дружби Народів, 16-а, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (п.1.2. договору).

Згідно із п.1.3. договору, фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію Сторони-2 з моменту набрання чинності договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що плата сторони-2 стороні-1 згідно із умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів на добу, в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 4,35 грн; ПДВ - 0,87 грн; збір за місця для паркування транспортних засобів - 1,28 грн.

Загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена у Графіку платежів (додаток 1 до даного договору).

За змістом пункту 3.2. договору, розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, відповідно до Графіку платежів (додаток 1 до даного договору).

Відповідно до п.4.2. договору, у разі порушення стороною-2 строків здійснення сплати, встановлених цим договором, сторона-1 набуває право вимоги у сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми несплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором та передав фіксовані місця для паркування відповідачу у відповідній кількості, однак відповідач, в свою чергу, грошові зобов`язання не виконав, передані місця для паркування не оплатив.

12.06.2020 направив відповідачу повідомлення вих.№053/05-2223 у якому, посилаючись на п. 6.5. договору, повідомив відповідача про розірвання договору.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем договору та нездійсненням оплати за період з березня по червень 2020 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 24453,00 грн (у редакції заяви про збільшення позовних вимог).

Посилаючись на прострочення грошового зобов`язання з оплати послуг за березень 2020 року, позивачем заявлені до стягнення 213,98 грн - пені, 49,72 грн - 3 % річних та 12,01 грн - інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження заборгованості по договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2018-01/03 від 07.02.2018 за період з березня по червень 2020 року позивач надав у матеріали справи акти надання послуг №2730 від 31.03.2020 на сум 6649,50 грн, №3535 від 30.04.2020 на суму 6435,00 грн, №4322 від 31.05.2020 на суму 6649,50 грн, №5321 від 25.06.2020 на суму 5362,50 грн.

Вказані акти надання послуг за надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2018-01/03 від 07.02.2018 підписані в односторонньому порядку позивачем та скріплені його печаткою.

Акти надання послуг №3535 від 30.04.2020, №4322 від 31.05.2020, №5321 від 25.06.2020 направлені позивачем відповідачу 12.10.2020.

Доказів направлення акту надання послуг №2730 від 31.03.2020 на суму 6649,50 грн позивач до позову не надав.

У судовому засіданні 24.11.2020 представник відповідача надав суду для огляду оригінал доказів направлення акту надання послуг №2730 від 31.03.2020. Однак суд зазначає, що обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Приписами частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач у відповідності наведених приписів процесуального закону доказів направлення відповідачу акту надання послуг №2730 від 31.03.2020 до матеріалів позовної заяви не надав, у зв`язку із чим наданий позивачем для огляду доказ не прийнятий судом до розгляду.

У той же час, умовами пункту 3.4. договору передбачено, що позивач зобов`язаний не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках Акт приймання-передачі наданих послуг. Позивач надсилає два примірника Акту приймання-передачі наданих послуг відповідачу шляхом поштового відправлення (цінним листом з описом вкладення, без повідомлення про вручення) на адресу відповідача, яка вказана в цьому договорі. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку Акт приймання-передачі наданих послуг вважається належним чином переданим позивачем та прийнятим відповідачем.

Відповідач зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з дня прийняття Акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути позивачу один примірник Акту.

Пунктом 3.5. договору визначено, що якщо в установлений строк позивач не одержить підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням наведених умов договору, оскільки у матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу акту надання послуг №2730 від 31.03.2020, суд дійшов висновку, що у такому випадку відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення чи мотивовану відмову щодо відповідного акту. З урахуванням наведеного, відсутні передбачені у договорі обставини, за яких послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у сумі 6006,00 грн за актом надання послуг №2730 від 31.03.2020 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено факт направлення позивачем відповідачу актів надання послуг №3535 від 30.04.2020, №4322 від 31.05.2020, №5321 від 25.06.2020. Доказів наявності заперечень чи мотивованої відмови від підписання вказаних актів відповідач суду не надав.

За таких обставин, враховуючи на п.3.4., 3.5. договору акти надання послуг №3535 від 30.04.2020, №4322 від 31.05.2020, №5321 від 25.06.2020 вважаються підписаними відповідачем без зауважень та послуги за вказаними актами, такими, що прийняті відповідачем.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом пункту 3.2. договору, розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, відповідно до Графіку платежів (додаток 1 до даного договору).

У матеріалах справи відповідний Графік платежів відсутній. За поясненнями позивача Графік платежів (додаток 1 до даного договору) між сторонами не підписаний.

Проте, умовами пункту 3.2. договору сторони погодили, що оплата за договором здійснюється не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця. Також 31.08.2020 позивач направив відповідачу лист-вимогу №053/05-3149 від 28.09.2020 про сплату заборгованості.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості по договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2018-01/03 від 07.02.2018 за період з квітня по червень 2020 року у сумі 18447,00 грн.

Наведені у відзиві доводи що відповідач не мав змоги використовувати паркувальний майданчик за призначенням та відповідачу не було забезпечено доступу до майна не підтверджені жодними належними допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. 76, 77, 79 ГПК України доказами. Долучені до матеріалів відзиву на позов фотокартки не є належними доказами згідно вимог Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наведених відповідачем обставин.

Доказів повідомлення позивача про неможливість здійснення експлуатації місць для платного паркування транспортнбих засобів, у тому числі у порядку передбаченому договором (п.8.4. договору) відповідач не надав.

Посилання відповідача на наявність у позивача можливості в односторонньому порядку розірвати договір у випадку нездійснення відповідачем оплати послуг суд відхиляє, оскільки, пунктом 6.5. договору передбачено право, а не обов`язок позивача розірвати договір у разі несплати коштів за надані послуги.

Суд зазначає, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Однак, відповідачем доказів на спростування обставин, викладених у позові та відсутності заборгованості у розмірі 18447,00 грн суду не надано.

Ураховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 18447,00 грн підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги у частині стягнення 18447,00 грн заборгованості.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 213,98 грн - пені, 49,72 грн - 3 % річних та 12,01 грн - інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за березень 2020 року (акт надання послуг №2730 від 31.03.2020) суд відмовляє, оскільки відповідні вимоги є похідними від первісної позовної вимоги про стягнення заборгованості у сумі 6006,00 грн за березень 2020 року, у задоволенні якої судом відмовлено.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Патарая Артура Борисовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" (01030, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕОНТОВИЧА, будинок 6, ідентифікаційний код 35210739) заборгованість у сумі 18447,00 грн та судовий збір у сумі 1585,72 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.11.2020.

Суддя С. О. Турчин