ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3103/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут"
про стягнення 19700,52 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" про стягнення заборгованості за договором про постачання природного газу № 9705/19-БО(Т)-32 від 22.01.2019 року в розмірі 19700,52 грн., з яких пеня у розмірі 6986,26 грн., 3% річних 1177,46 грн., 11536,80 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за вищезазначеним договором, а саме несвоєчасно здійснював оплату спожитого природного газу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, наданими сторонами.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив.

Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 01.10.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 30.09.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.10.2020 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 23532), в якому проти позову заперечує, посилаючись на відсутність бюджетного фінансування, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі або зменшити розмір пені на 95%.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 15.10.2020 року представник позивача надав відповідь на відзив (вх. № 3975), в якому заперечує проти зменшення розміру пені, оскільки підприємство позивача перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

22.01.2019 року між Публічним акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (споживач, відповідач) було укладено договір № 9705/19-БО(Т)-32 постачання природного газу.

Постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. додаткової угоди № 2, укладеної 26.03.2019 року, постачальник передає споживачу у період з 01.01.2019 року по 30.04.2019 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом 865,300 тис. куб. метрів: у січні 2019 року 319,090, у лютому 266,210, у березні 180,0, у квітні 100,0.

Відповідно до п. 4.3 в редакції додаткової угоди № 2, загальна вартість цього договору становить 5395586,80 грн., крім того ПДВ-1079117,36 грн., разом з ПДВ - 6474704,16 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 5.1. договору).

Згідно підпункту 2 пункту 5.3. договору, сторони погодили, що у будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1. цього договору.

28.03.2019 року між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору постачання природного газу від 22.01.2019 року, відповідно до пункту 1 сторони погодили, що пункти 2.3, 3.2.2., 3.4.2., 3.8.2, абзац 2) підпункт 3.9.2., пункти 3.9., 3.13, 5.7 абзац п`ятий підпункт 5) пункт 6.2, підпункт 8) пункт 6.2., підпункт 4) пункт 6.3, абзац третій підпункту 2 пункту 6.4. цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019 року (а.с. 23).

28.03.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору постачання природного газу від 22.01.2019 року, у якій сторони погодили по тексту "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", "ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" замінити словами "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відповідному відміннику (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем було передано у власність відповідача природний газ на суму 6033200,13 грн. що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

- акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2019 року у обсязі 319,090 тис.куб.м. на суму 2387626,67 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 28.02.2019 року у обсязі 266,210 тис.куб.м. на суму 1991946,14 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.03.2019 року у обсязі 173,346 тис.куб.м. на суму 1297080,86 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.04.2019 року у обсязі 47,650 тис.куб.м. на суму 356546,46 грн.;

Відповідні акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені печатками підприємств (а.с. 26-29).

Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором постачання природного газу від в частині своєчасної оплати за поставлений газ та відповідачем у березні 2019 року спожито газу у меншому обсязі ніж визначено пунктом 2.1. договору.

У зв`язку з вищевикладеним, 12.06.2019 року позивачем було направлено відповідачу акт-претензію про сплату 137100,12 грн.

Крім того, 27.11.2019 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист щодо перерахунку по акту-претензії з вимогою відшкодування збитків у розмірі 11536,80 грн.

Проте вищезазначені вимоги позивача залишились без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення пені, 3% річних та збитків, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує на те, що останній є неприбутковою організацією, яка фінансується з державного бюджету, у зв`язку з чим посилається на недостатність фінансування та просить суд відмовити у позові щодо стягнення збитків в сумі 11536,80 грн., 3% річних в сумі 1177,46,грн. та відмовити чи зменшити розмір пені на 95%.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу.

Із урахуванням вищевикладеного, позивачем нараховано відповідачу 3 відсотки річних у розмірі 1177,46 грн.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, перевіривши періоди нарахування останнім 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1177,46 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахованих позивачем збитків у розмірі 11536,80 грн. (відповідно до наданого розрахунку а.с. 32) суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.03.2019 року,а.с. 23), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з 01.03.2019 року та втрачають чинність пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1., абз. 1) підп. 3.9.2, п.3 9, абз. 4 підп. 5) п. 6.2., абз. 2 підп. 2 п. 6.4. договору з 01.03.2019 року.

Пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019 року, передбачено, зокрема, наступне.

Згідно пункту 3.13 договору, передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1 договору;

Ц- ціна природного газу за цим договором;

К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (т. 1, а.с. 33).

Пунктом 5.7 договору сторони погодили, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Вказані пункти договору, що почали діяти з 01.03.2019 року, узгоджується з положеннями пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, далі - правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2496 (із змінами).

Підпункту 8 пункту 6.2 договору, сторони погодили, що споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6.3 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов пункту 2.1 цього договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Пунктом 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.03.2019 року, сторони погодили, що постачальник передає споживачу зокрема у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 100,0 тис.куб.м (а.с. 24).

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 47,65000 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач в квітні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 52,3500 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно пунктом 2.1 договору.

Як вже було зазначено вище, 12.06.2019 року позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих. № 26-2198-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору, пункту 1 Розділу VI Правил за різницю між замовленим в квітні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу за договором у розмірі 137100,12 грн.

27.11.2019 року позивачем на адресу відповідача направлено перерахунок (від вих. № 26/10-4236-19) відповідно до якого, сума збитків становить 11536,80 грн.

Станом на момент звернення із цим позовом до суду, відповідачем збитки в добровільному порядку позивачеві не відшкодовані.

Щодо заперечень відповідача стосовно недоведеності вини останнього у спричиненні збитків, суд зазначає наступне.

В даному випадку, відшкодування збитків за споживання обсягів природного газу менше ніж визначено умовами договору передбачено підпунктом 4 пункту 6.3 договору.

Тобто, укладаючи договір сторони самостійно визначили вказані штрафні санкції, на власний розсуд, що зокрема відповідає ч. 1 ст. 627 ЦК України.

Як вже було зазначено, актом приймання-передачі від 30.04.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 47,65000 тис.куб.м., в той час, як в березні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 52,3500 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно пунктом 2.1 договору.

Враховуючи вищенаведене, твердження відповідача щодо необхідності доведення вини останнього у спричиненні збитків, а також недоведеність позивачем факту спричинення збитків є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України та, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок збитків наданий позивачем (а.с. 32), завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1 договору, розрахований на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору та пункту 1 розділу VI Правил, суд дійшов висновку що нарахування здійснено вірно, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 11536,80 грн. підлягають до задоволення.

Щодо заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 6986,26 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 (з 01.12.2018 року - пунктом 7.2 договору в редакції додаткової угоди від 22.11.2018 року) визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 договору, відповідач зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 9.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

У відповідності до зазначених норм чинного законодавства та умов договору, позивачем на прострочену суму боргу (із урахуванням часткових оплат) було здійснено нарахування пені, сума якої за розрахунком позивача становить 6986,26 грн.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені у системі "Законодавство" за зазначений позивачем період відповідно до наданого розрахунку суми позовних вимог та встановлено, що нарахування здійснено вірно, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 6986,26 грн. є обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 95%, суд зазначає наступне.

Як вбачається із поданого відповідачем клопотання, останній посилається зокрема на те, що ХАІ є навчальним закладом, який фінансується з державного бюджету, також відповідач вказує на недостатність бюджетних коштів для здійснення вчасних оплат. Крім того відповідач посилається на те, що основна сума боргу була повністю погашена після надходження коштів, у зв`язку з чим просить суд зменшити розмір пені на 95%.

Позивач в свою чергу проти задоволення вищезазначеного клопотання заперечує, посилаючись на те, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість становила 58988 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49209 тис. грн. Крім того позивач вказує на те, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність подання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року.

Зазначене також відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18).

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи необхідність зменшення пені відповідач вказував, що ХАІ є навчальним закладом, основним напрямком діяльності якого є надання освітніх послуг. При цьому, ХАІ фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, а причиною відсутності відповідних коштів було недофінансування з державного бюджет, заборгованість (прострочення платежу) виникла у період серпень-жовтень 2018 року через недостатність обігових коштів і була повністю погашена одразу після надходження коштів.

Суд, розглянувши доводи і заперечення учасників справи, враховуючи необхідність неухильного виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язання, особливості фінансування державних установ, негайне добровільне усунення винною стороною порушення, з метою дотримання прав сторін на захист своїх інтересів, задовольняє клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій частково.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного сторонами Договору, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача частково з урахуванням зменшення пені на 50%.

Cуд зазначає, що таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків, як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі №916/2283/18, від 12.06.2019 року у справі №904/4085/18, від 26.02.2020 року у справі № 922/1608/19, від 12.03.2020 року у справі № 904/3538/19.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням зменшення розміру пені на 50%, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 3493,13 грн. пені, в іншій частині нарахованої позивачем пені слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи те, що підставою для часткового задоволення позову слугувало зменшення судом пені, в той час, як вимоги про стягнення збитків та 3% річних були задоволені в повному обсязі, судовий збір у даній справі покладається на відповідача повністю у розмірі 2102,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 11, 509, 525, 530, 549, 551, 598, 599, 612, 629 Цивільного кодексу України, статтями 173, 174, 179, 230 Господарського кодексу країни, статтями 13, 42, 73, 74, 86, 129, 165, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (61070, м. Харків, вул. Чкалова, буд. 17, ) на користь Акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 1177,46 грн. 3% річних, 11536,80 грн. збитків, 3493,13 грн. пені та 2102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Акціонерне товариство "Національна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) ;

Відповідач - Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (61070, м. Харків, вул. Чкалова, буд. 17, )

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "26" листопада 2020 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/3103/20