ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" листопада 2020 р. Справа № 911/2426/20

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6

до Приватного акціонерного товариства "Енергія", 08700, Київська область, місто Обухів(пн), вулиця Промислова, будинок 1

про стягнення 8 901,86 грн за договором постачання природного газу № 2272/1718-КП-17 від 10.10.2017

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

суть спору:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Енергія" про стягнення пені та 3 % річних у загальному розмірі 8 901,86 грн за договором постачання природного газу № 2272/1718-КП-17 від 10.10.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов даного договору в частині оплати за природний газ, поставлений у період листопад грудень 2017 року та лютий 2018 року, у визначений договором строк, що стало підставою для нарахування позивачем пені у розмірі 8 122,74 грн та 3% річних у розмірі 779,12 грн.

Звертаючись із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу надати суду заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та відзиву на позовну заяву.

05 жовтня 2020 року від Приватного акціонерного товариства "Енергія" надійшов відзив на позовну заяву № 2508 від 02.10.2020, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на відсутність у позивача підстав для нарахування пені та 3% річних. Разом з відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 08.10.2020 за клопотанням відповідача розгляд справи ухвалено проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке призначено на 09.11.2020.

Частиною п`ятою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання 09.11.2020 представник позивача не з`явився; в судовому засіданні було оголошено перерву до 26.11.2020.

До початку судового засідання 26.11.2020 від сторін надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників, в даному судовому засіданні судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 перейменоване в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Енергія" (Споживач) 10.10.2017 укладено договір постачання природного газу № 2272/1718-КП-17.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 1 200 000 тис. куб. м.

У відповідності з пунктом 3.7 Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 9 488,64 грн (в тому числі ПДВ 20%).

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 Договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1 Договору).

До вказаного договору між сторонами також було укладено додаткові угоди № 1 від 04.04.2018, № 2 від 06.06.2018, № 3 від 03.08.2018 та № 4 від 04.09.2018, відповідно до умов яких сторонами було погоджено та внесено зміни в пункт 2.1 Договору постачання природного газу №2272/1718-КП-17 від 10.10.2017 щодо зміни обсягів передачі природного газу у відповідні періоди та зміни в розділ 12 щодо строку дії даного Договору, дію якого відповідно до додаткової угоди № 4 від 04.09.2018 продовжено до 30.09.2018 (включно).

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року поставив, а відповідач - прийняв природний газ на суму 7 809 900,34 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 111 026,58 грн; від 30.11.2017 на суму 518 952,70 грн; від 31.12.2017 на суму 1 136 568,28 грн; від 31.01.2018 на суму 1 499 679,55 грн; від 28.02.2018 на суму 3 096 494,32 грн; від 31.03.2018 на суму 1 222 905,41 грн; від 30.04.2018 на суму 208 759,57 грн, від 31.05.2018 на суму 14 270,92 грн, від 30.06.2018 на суму 1 138,63 грн, від 30.09.2018 на суму 104,38 грн. Копії містяться в матеріалах справи.

Відповідач станом на 30.09.2018 повністю розрахувався за природний газ, поставлений у відповідний період. Відповідний факт підтверджується виписками з рахунку позивача та відповідні операції відображено в бухгалтерському обліку позивача.

При цьому, позивач вказує, що відповідач несвоєчасно розрахувався за поставлений у відповідному періоді природний газ, що послугувало для нарахування пені та 3% річних, зокрема:

- за зобов`язаннями листопада 2017 року, строк оплати якого настав 26.12.2017 та фактично був погашений 04.01.2018, позивачем нараховано пеню у розмірі 3 710,87 грн, 3% річних 383,88 грн за період з 26.12.2017 по 03.01.2018;

- за зобов`язаннями грудня 2017 року, строк оплати якого настав 26.01.2018 та фактично був погашений 01.02.2018, позивачем нараховано пеню у розмірі 1 079,50 грн, 3% річних 101,20 грн за період з 26.01.2018 по 31.01.2018;

- за зобов`язаннями лютого 2018 року, строк оплати якого настав 27.03.2018 (з урахуванням вихідних) та фактично був погашений 05.04.2018, позивачем нараховано пеню у розмірі 3 332,37 грн, 3% річних 294,03 грн за період з 27.03.2018 по 04.04.2018.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як встановлено судом, господарські правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу № 2272/1718-КП-17 від 10.10.2017.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено статтею 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою належного виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами укладеного між сторонами Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу (пункт 6.1 Договору).

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору суд дійшов висновку, що за прийнятий природний газ за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року відповідач повинен був розраховуватися до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу. Доказів внесення змін до пункту 6.1 договору постачання упродовж строку дії договору сторонами не надано.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем свої обов`язки в частині оплати за поставлений у листопаді 2017, грудні 2017 та лютому 2018 роках природний газ у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було, що підтверджується розрахунком позивача та банківськими виписками, копії яких міститься у матеріалах справи, з яких вбачається що фактичні оплати відповідачем були проведені за зобов`язаннями листопада 2017 року 04.01.2018; грудня 2017 року - 01.02.2018; лютого 2018 року - 05.04.2018.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд встановив, що відповідачем здійснено оплати по договору з простроченням строків, визначених умовами договору.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на такі обставини:

- відповідач є теплопостачальним підприємством, яке безпосередньо забезпечує населення, бюджетні установи/організації, інших споживачів м. Обухів Київської області житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання;

- несвоєчасна оплата за використаний на потреби теплопостачання природний газ, що стала наслідком нарахування штрафних санкцій, вказаних в позові, виникла внаслідок несвоєчасної сплати населенням за отримані послуги з теплопостачання;

- державою передбачений механізм компенсації різниці між тарифами та собівартістю теплової енергії, однак на даний час не відшкодовано з державного бюджету відповідачу різницю в тарифах за 2016 рік на суму 21 080 187,00 грн, що вказує на відсутність вини відповідача;

- на підставі Закону України "Про теплопостачання", а також з урахуванням постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Відповідач, посилаючись на дані обставини, стверджує, що в його діях відсутня вина в несвоєчасному проведенні розрахунків за отриманий природний газ; що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язань, а отже вважає що у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача сум пені та 3% річних.

Однак, судом відхиляються дані твердження відповідача з огляду на наступне.

Частиною першою статті 191 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) - рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.

Положеннями частини третьої статті 191 Закону України "Про теплопостачання" визначено обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.

Так, на виконання вимог статті 191 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок № 217).

Пунктом 1 Порядку № 217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, в силу частин четвертої, п`ятої статті 191 Закону України "Про теплопостачання" Порядок № 217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку № 217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку № 217).

Отже, положеннями Порядку № 217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Аналіз приписів статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку № 217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014, на виконання статті 191 цього Закону дозволяє дійти висновку, що Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком № 217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку № 217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 8.2 договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3 % річних та інфляційних втрат.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19.

Суд зазначає, що вказаний Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (частина третя статті 12 цього Закону).

Частиною другою статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина третя статті 13 цього Закону).

Умовами пункту 6.3 Договору постачання природного газу № 2272/1718-КП-17 від 10.10.2017 визначено порядок здійснення оплати за природний газ, згідно якого:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширюється дія статті 19' Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього Договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку,- у разі, коли на Споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений у минулі періоди згідно з цим Договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим Договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як оплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Аналізуючи положення пункту 6.3 Договору судом встановлено, що відповідач-споживач в будь-якому випадку зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору, у разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Упродовж строку дії договору в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.09.2018 зміни до пункту 6.3 Договору постачання сторонами не вносилися.

Отже, сторони у Договорі постачання природного газу № 2272/1718-КП-17 від 10.10.2017 визначили порядок та умови проведення розрахунків за переданий позивачем відповідачу природний газ і передбачили обов`язок відповідача здійснити своєчасний розрахунок незалежно від обставин надходження на відкритий відповідачем як теплопостачальною організацією в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання грошових коштів кінцевих споживачів як оплати вартості теплової енергії, виробленої відповідачем із природного газу позивача.

Твердження відповідача, що він, як теплопостачальне підприємство, забезпечує житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання безпосередньо населення, бюджетні установи та організації м. Обухів Київської області, відповідачем належними доказами не підтверджено, тоді як матеріали справи вказують на використання природного газу споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2 Договору постачання природного газу № 2272/1718-КП-17 від 10.10.2017).

Зазначення відповідачем у відзиві на позов однієї з підстав неможливості своєчасного розрахунку за отриманий природний газ про те, що державою не відшкодовано відповідачу різницю в тарифах за 2016 рік, що за розрахунком відповідача складає 21 080 187,00 грн, судом не береться до увагу, оскільки останнім не підтверджено дані обставини належними доказами.

Отже, враховуючи все вищенаведене у сукупності господарський суд встановив, що відповідачем здійснено оплати по договору з простроченням строків, визначених умовами договору.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалось, пунктами 8.1 та 8.2 Договору передбачено відповідальність у разі прострочення споживачем оплати за природний газ.

Відповідно до частини шостої статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 зазначеного Закону.

Крім того відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначених норм наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки зобов`язання з оплати природного газу поставленого в листопаді-грудні 2017 року та лютому 2018 року з простроченням строків, визначених умовами договору, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 122,74 грн та 3% річних у розмірі 779,12 грн нарахованих за зобов`язаннями листопада 2017 року за період 26.12.2017 по 03.01.2018; грудня 2017 розу за період з 26.01.2018 по 31.01.2018; лютого 2018 року за період з 27.03.2018 по 04.04.2018.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних, судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду прострочення оплати за зобов`язаннями листопада 2017 року; позивачем визначено період прострочення з 26.12.2017 по 03.01.2018, однак позивачем не враховано, що останній день строку оплати 25.12.2017 припав на святковий день (відповідно до Закону України від 16.11.2017 р. № 2211-VIII "Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів" 25 грудня - Різдво Христове), який переноситься на перший за ним робочий день 26.12.2017, відповідно прострочення виконання зобов`язання починається з наступного дня з 27.12.2017.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною п`ятою статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У зв`язку з викладеним судом за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга Закон" було здійснено власний розрахунок пені та 3% річних за зобов`язаннями листопада 2017 року, згідно яких:

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
518952.7027.12.2017 - 03.01.201880.079452055 %3298.55

Розрахунок 3% річних

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
518952.7027.12.2017 - 03.01.201883 %341.23

В іншій частині розрахунок пені та 3% річних виконаний позивачем вірно.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у загальній сумі 8 446,88 грн, з яких: пеня 7 710,42 грн та 3% річних 736,46 грн, що є частковим задоволенням позову.

Згідно з частинами першої третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Енергія" (08700, Київська область, місто Обухів(пн), вулиця Промислова, будинок 1, ідентифікаційний код 13699556) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) грошові кошти у загальній сумі 8 446 (вісім тисяч чотириста сорок шість) грн 88 коп. (з яких 7 710,42 грн пеня, 736,46 грн 3% річних) та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись із змістом судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 03.12.2020