ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 листопада 2020 року Справа № 916/1997/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Міськзелентрест", м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс", м. Луцьк

про визнання додаткових угод недійсними

Встановив: 10 липня 2020 року Комунальне підприємство "Міськзелентрест" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" про визнання недійсними укладених між зазначеними суб`єктами господарювання:

- додаткових угод №1 від 05.06.2018р. та №2 від 19.09.2018р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ - 88/18 від 16.03.2018р.;

- додаткової угоди №2 від 26.04.2019р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2020р. (справа №916/1997/20) визначену позовну заяву та додані до неї документи було постановлено передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Господарському суду Волинської області.

Позовна заява КП "Міськзелентрест" з додатками документів надійшла до Господарського суду Волинської області 03 серпня 2020 року та відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020р. була розподілена для розгляду судді Войціховському В.А.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.08.2020р. позовну заяву КП "Міськзелентрест" було залишено без руху, встановлено позивачу строк впродовж 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки (надати суду докази доплати судового збору на суму 4 204 грн.)

25.08.2020р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання від 18.08.2020р. про усунення недоліків позовної заяви та долучення до матеріалів позовної заяви платіжного доручення №1380 від 17.08.2020р. в підтвердження доплати судового збору на суму 4 204 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 31.08.2020р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 28.09.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

18.09.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 17.09.2020р. №198 з обгрунтовуючими відзив документами та доказами надіслання останнього на адресу позивача у справі, в котрому відповідач позов заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у даному відзиві.

При цьому відповідач засвідчив, що укладені між сторонами договори поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р. за своєю правовою природою є договорами поставки.

Ціни та товар за договором є вільними, положеннями п.2 ч. 4 ст. 36 ЗУ "Про публічні закупівлі" встановлені підстави для зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю та граничний рівень такої зміни не більше 10%.

Законодавством України не передбачено визначення ціни товару у договорі про закупівлі відповідно до середньоринкових цін або за найнижчою ціною на ринку, також не встановлений розмір відхилення ціни на товар у договорі про закупівлю від рівня середньоринкових цін. Ціна товару у договорі про закупівлю визначається за згодою сторін з урахуванням положень Закону України "Про публічні закупівлі".

Пунктами 10.3. Договору №ГЗТ-88/18 та Договору №ГЗТ-22/1/19 визначено, що зміни, доповнення додатки до даного Договору, його пролонгація або дострокове розірвання будуть дійсні при умові, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Всі вище перераховані документи до даного договору становлять його невід`ємну частину і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами.

Крім того, п. 10.9 договору №ГЗТ-88/18 та п. 10.8. договору №ГЗТ-22/1/19 визначено можливість зміни істотних умов договору про закупівлю, зокрема, у випадку зазначеному в п.2 ч.4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Чинне законодавство України не містить обмежень щодо кількості внесення змін (у тому числі протягом одного дня) та щодо періодичності внесення змін до договору про закупівлю в частині ціни за одиницю товару за умови виконання вимог п.2 ч.4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

05.06.2018 року між ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" та КП "Міськзелентрест" на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" була укладена додаткова угода №1 до Договору №ГЗТ-88/18, згідно котрої сторони збільшили ціну товару за одиницю (літр): дизельне паливо з 26,65 грн. (з ПДВ) до 28,95 грн. (з ПДВ), бензин А-92 з 28,15 грн. (з ПДВ) до 30,45 грн. (з ПДВ), бензин А-95 з 29,15 грн. (з ПДВ) до 31,45 грн. (з ПДВ), тобто в межах 10%. При цьому, загальна сума договору не збільшилась та становить 5 948 965 грн. (з ПДВ).

19.09.2018 року між ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" та КП "Міськзелентрест" на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" була укладена додаткова угода №2 до Договору №ГЗТ-88/18, згідно якої сторони збільшили ціну товару за одиницю (літр): дизельне паливо з 28,95 грн. (з ПДВ) до 30,45 грн. (з ПДВ), бензин А-92 з 30,45 грн. (з ПДВ) до 31,95 грн. (з ПДВ), бензин А-95 з 31,45 грн. (з ПДВ) до 32,95 грн. (з ПДВ), тобто в межах 10%. При цьому, загальна сума договору не збільшилась та становить 5 948 965,00 грн. (з ПДВ).

26.04.2019 року між ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" та КП "Міськзелентрест" на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" була укладена додаткова угода №2 до Договору №ГЗТ-22/1/19, згідно якої сторони збільшили ціну товару за одиницю (літр): дизельне паливо з 29,49 грн. (з ПДВ) до 30,49 грн. (з ПДВ), бензин А-92 з 28,49 грн. (з ПДВ) до 30,49 грн. (з ПДВ), бензин А-95 з 29,15 грн. (з ПДВ) до 31,49 грн. (з ПДВ), тобто в межах 10%. При цьому, загальна сума договору не збільшилась та становить 3 795 631,60 грн. (з ПДВ).

Таким чином, ціна за одиницю товару за договором збільшувалась не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до Договору, крім того зазначені зміни не призвели до збільшення суми, визначеної у Договорі, а відтак, безпідставними, на думку відповідача, є твердження позивача, що фактична зміна ціни за одиницю товару склала 13,5% від ціни визначеної при укладенні договорів, а не в межах 10%. Викладене підтверджує, що Додаткові угоди №1, №2 до Договору №ГЗТ-88/18 та Додаткова угода №2 до Договору №ГЗТ-22/1/19 укладені з дотриманням положень п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та листа-роз`яснення Мінекономрозвитку України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" №3302-06/34307-06 від 27.10.2016р.

Чинним законодавством не регламентовано та не визначено, якими саме документами може підтверджуватися коливання ціни товару на ринку, не визначено ані їх форму, ані зміст.

Посилаючись на положення ст. ст. 3, 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідач засвідчив, що підтвердження коливання ціни товару на ринку на підставі довідок Одеської регіональної Торгово-промислової палати відповідає положенням п.2 ч.4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Для укладення Додаткової угоди №1 від 05.06.2018р. до Договору №ГЗТ-88/18 позивачу надано цінову довідку Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-е №000271 від 31.05.2018р., в якій зазначено роздрібні ціни на АЗС станом на 31.05.2018: бензин А-92 - 30,25-31,49 грн. за один літр, бензин А-95 - 30,99-32,49 грн. за один літр, дизельне паливо - 28,39-29,99 грн. за один літр.

Отже, зі змісту зазначеної цінової довідки вбачається, що з 16.03.2018 (дати укладення Договору №ГЗТ-88/18) до 05.06.2018 (дати укладення додаткової угоди №1) відбулось коливання цін на нафтопродукти у бік збільшення: вартість бензину А-92 зросла до 30,25 - 31,49 грн. за один літр, вартість бензину А-95 зросла до 30,99-32,49 грн. за один літр, а дизельного палива - до 28,39-29,99 грн. за один літр.

Для укладення Додаткової угоди №2 від 19.09.2018р. до Договору №ГЗТ-88/18 позивачу надано цінову довідку Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-е №000446 від 07.09.2018р., в якій зазначено роздрібні ціни на АЗС станом на 05.09.2018р.: бензин А-92 - 30,25-32,49 грн. за один літр, бензин А-95 - 31,75-33,49 грн. за один літр, дизельне паливо - 28,64-30,99 грн. за один літр.

Отже, з 05.06.2018р. (дата укладення попередньої Додаткової угоди № 1) до 19.09.2018р. (дата укладання Додаткової угоди № 2) відбулось коливання цін на нафтопродукти у бік збільшення: вартість бензину А-92 зросла з 30,25-31,49 грн. до 30,25-32,49 грн. за один літр, вартість бензину А-95 зросла з 30,99-32,49 грн. до 31,75-33,49 грн. за один літр, а дизельного палива - з 28,39-29,99 грн. до 28,64-30,99 грн. за один літр.

Згідно цінової довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати № Our ref. СИО-к №000150 від 25.04.2019р. роздрібні ціни (АЗС) на території міста Одеси та Одеської області станом на 24.04.2019р. складають: бензин А-92 - 25,89-30,59 грн. за один літр, бензин А-95 - 26,89-31,59 грн. за один літр, дизельне паливо - 25,99-30,49 грн. за один літр.

Отже, зі змісту зазначеної цінової довідки вбачається, що з 28.01.2019р. (дати укладення Договору №ГЗТ-22/1/19) до 26.04.2019р. (дата укладання Додаткової угоди №2 до Договору №ГЗТ-22/1/19) відбулось коливання цін на нафтопродукти у бік збільшення: вартість бензину А-92 зросла до 25,89-30,59 грн. за один літр, вартість бензину А-95 зросла до 26,89-31,59 грн. за один літр, а дизельного палива - до 25,99-30,49 грн. за один літр.

Викладене, на думку відповідача, підтверджує, що Додаткові угоди №1, №2 до Договору №ГЗТ-88/18 та Додаткова угода №2 до Договору №ГЗТ-22/1/19 укладені з дотриманням положень п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Позивачем не зазначено, яким чином норма Закону України "Про публічні закупівлі" порушена, враховуючи, що додаткові угоди №1, №2 до Договору №ГЗТ- 8 та №2 до Договору №ГЗТ-22/1/19 містять посилання на відповідний пункт 2 частини 4 статті 36 Закону, як підставу для перегляду ціни, а цінові довідки засвідчують факт коливання ціни.

За таких обставин, цінові довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-е №000271 від 31.05.2018р., №Our ref. СИО-е №000446 від 07.09.2018р. та №Our ref. СИО-к №000150 від 25.04.2019р. свідчать про зміну цін на ринку палива у бік збільшення та у сукупності з аналізом початкової вартості вважаються належним документальним підтвердженням такого коливання за відсутності нормативних вимог до форм та способів такого підтвердження.

Посилаючись на положення ст. ст. 203, 204, 215, 638 ЦК України, ст. ст. 36, 37 ЗУ "Про публічні закупівлі" відповідач вказав, що при укладенні Договору №ГЗТ-88/18 та Договору №ГЗТ-22/1/19 та внесенні змін до них, сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, включаючи предмет, ціну та кількість товару. Зазначені договори та додаткові угоди до них укладено без порушення вимог, визначених в ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому, на переконання відповідача, відсутні підстави для визнання додаткових угод недійсними.

Отже, враховуючи, що відбулося коливання цін на нафтопродукти у бік збільшення, зміна ціни відбулася у межах 10%, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", внесення змін до договорів не призвело до збільшення ціни договору, тобто позивачем не перевищено суми коштів на закупівлю товарів, а укладаючи додаткові угоди до договорів сторони керувалися виключно об`єктивними обставинами, що впливають на зміну ціні за одиницю товару, та вимогами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, спеціальним законом, що регулює даний вид відносин - Законом України "Про публічні закупівлі", а також положеннями договорів, а тому позовні вимоги, на думку відповідача, є безпідставними.

Поруч з цим, відповідач вказав, що позивачем не зазначено в чому саме полягає суттєвий вплив оскаржуваних додаткових угод на результати його господарської діяльності та не надано доказів на підтвердження того, що оспорювані додаткові угоди укладено під впливом тяжких для позивача обставин.

Крім того, пропозиція постачальника про зміну (збільшення) ціни не є обов`язковою для покупця.

При підписанні оспорюваних додаткових угод до договору сторони були вільними в їх укладенні та визначенні їх умов.

Отже, на думку відповідача, умови оспорюваних правочині не суперечать чинному законодавству України, моральним засадам суспільства, особи, які їх вчиняли, мали необхідний обсяг дієздатності, волевиявлення учасників було вільним, правочини були вчинені у належній формі і були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені.

Ухвалою суду від 28.09.2020р. розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено на 22.10.2020р, запропоновано позивачу відповідно до ст. 166 ГПК України надати суду та відповідачу відповідь на відзив ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" №198 від 17.09.2020р. на позовну заяву, встановлено для КП "Міськзелентрест" відповідний строк до 08.10.2020р., запропоновано відповідачу надати суду в строк до 19.10.2020р. заперечення (за наявності) на відповідь на відзив та додані до нього документи, зазначену відповідь надіслати позивачу, докази чого надати суду.

22 жовтня 2020 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" від 20.10.2020р. про розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутності представника товариства.

Ухвалою суду від 22.10.2020р. було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 29.11.2020р., розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 16.11.2020р., явку представників сторін в судове засідання визначено на власний розсуд.

Ухвалою суду від 16.11.2020р. було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 30.11.2020р., явку представників сторін в судове засідання визначено на власний розсуд.

У визначений судом день та час Комунальне підприємство "Міськзелентрест" (позивач) свого уповноваженого представника в засідання суду 30.11.2020р. не направило, хоча про дату, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином (ухвала суду від 16.11.2020р. була направлена на офіційну електронну адресу позивача, яка визначена ним у позовній заяві, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

У визначений судом день та час Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (відповідач) в судове засідання 30.11.2020р. свого уповноваженого представника не направило, хоча про дату, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином (ухвала суду від 16.11.2020р., згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" 19 листопада 2020 року).

Водночас, 30.11.2020р. на адресу суду надійшло клопотання ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" від 30.11.2020р. про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю представника товариства прибути в судове засідання 30.11.2020р. з підстав його участі в іншому судовому засіданні.

При цьому, жодних доказів в підтвердження викладених в клопотанні обставин, суду не надано.

Судом враховуються положення статті 202 ГПК України, частинами 1, 3 котрої визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому судом було враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи та засвідчено на тому, що підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, нез`явлення представника відповідача через неможливість забезпечення явки його уповноваженого представника в судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи.

Також суд констатує, що жодних доказів в підтвердження участі представника відповідача в іншому судовому засіданні суду не надано.

Відтак, відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі представника зазначеного учасника судового процесу.

При цьому, суд засвідчує, що представником сторони у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво.

Відтак, зважаючи на те, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду даної справи по суті, розгляд цієї справи у підготовчому судовому засіданні уже неодноразово відкладався, а строк проведення підготовчого провадження був продовжений, тому учасники справи, зокрема, відповідач мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, і на подання будь-яких заперечень, пояснень чи інших заяв по суті справи, явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а також з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду даної справи по суті у даному судовому засіданні за наявними в справі матеріалами.

В даному аспекті судом також береться до уваги й та обставина згідно котрої відповідач скористався наданим йому законом правом та надав до суду відзив (заперечення) на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2018 року між Комунальним підприємством "Міськзелентрест" (покупець) в особі директора Байрамова Юніса Гасановіча, що діє на підставі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (постачальник) в особі представника Медведєва Андрія Миколайовича, який діє на підставі довіреності №694 від 30.12.2017р. за результатами відкритих торгів було укладено договір №ГЗТ-88/18 поставки нафтопродуктів із Специфікацією до нього (Додаток №1) на поставку дизельного пального об`ємом 111 600 літрів за ціною 26,65 гривень з ПДВ, бензину А-92 об`ємом 100 500 літрів за ціною 28,15 гривень з ПДВ та бензину А-95 об`ємом 5 000 літрів за ціною 29,15 гривень з ПДВ. Сума цього договору складає 5 948 965 грн., в тому числі ПДВ 991 494,17 грн.

Згідно пунктів 1.1.-1.4. цього договору Постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцю товари, зазначені в п.п. 1.2. Договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Найменування товару за Державним класифікатором товарів та послуг: ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне пальне, Бензин А-92, Бензин А-95). Асортимент, кількість та одиниці виміру товару (об`єм товарної партії) погоджуються сторонами в Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін в Додатку №1, яка є невід`ємною частиною даного договору. Ціна включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України. До ціни товару входить також вартість зберігання товару постачальником в резервуарах АЗС протягом 1 календарного року. Загальна сума договору становить 5 948 965 грн., у т.ч. ПДВ 991 494,17 грн. (п.п. 2.1.-2.2. договору).

Згідно п. 3.1. вказаного договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар та за умови виконання п. 4.2. даного договору, у відповідності до умов котрого розрахунки за товар (партію товару) покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту отримання видаткової накладної та підписання додаткової угоди до договору, на кожну окрему партію товару на підставі видаткової накладної. При цьому, моментом виконання зобов`язань покупця по оплаті товару вважається надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

У відповідності до п.п. 10.3., 10.8., 10.9. цього договору зміни, доповнення додатки до даного договору, його пролонгація або дострокове розірвання будуть дійсні при умові, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Даний договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання сторонами. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у т.ч. ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зазначених в п. 4 (п.п.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8) та п. 5 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі від 25.12.2015 №992-VIII.

Договір №ГЗТ-88/18 поставки нафтопродуктів із Специфікацією до нього (Додаток №1) від 16.03.2018р. підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів (а.с. 8-11).

У подальшому відповідач у листі від 31.05.2018р. вих.№55, посилаючись на довідку торгово-промислової палати України про вартість нафтопродуктів від 31.05.2018р. №Our ref. СИО-е №000271, заявив про неможливість поставки нафтопродуктів за вказаною ціною у зв`язку з коливанням ціни на внутрішньому ринку України (а.с. 13, 70).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 05.06.2018 року до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 були внесені зміни щодо кількості та вартості товару (а.с. 12).

Так, вартість дизельного пального збільшена до 28,95 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 89 900 літрів.

Вартість бензину А-92 збільшена до 30,45 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 80 100 літрів.

Вартість бензину А-95 збільшена до 31,45 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 3 486,105 літрів.

При цьому, загальна вартість пропозиції залишилася в сумі 5 948 965 грн., у т.ч. ПДВ 991 494,17 грн.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, вказані зміни до ціни внесені на підставі довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-е №000271 від 31.05.2018р. (а.с. 70).

У подальшому відповідач у листі від 07.09.2018р. вих.№73, посилаючись на довідку торгово-промислової палати України про вартість нафтопродуктів від 07.09.2018р. №Our ref. СИО-е №000446, заявив про неможливість поставки нафтопродуктів за вказаною ціною у зв`язку з коливанням ціни на внутрішньому ринку України (а.с. 16, 71).

19.09.2018 року було укладено додаткову угоду №2 до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р. (а.с. 14-15).

Відповідно до додаткової угоди №2 вартість дизельного пального збільшена до 30,45 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 73 000 літрів.

Вартість бензину А-92 збільшена до 31,95 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 53 100 літрів.

Вартість бензину А-95 збільшена до 32,95 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 103,3156 літрів.

При цьому, загальна вартість пропозиції залишилася в сумі 5 948 965 грн., у т.ч. ПДВ 991 494,17 грн.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, вказані зміни до ціни внесені на підставі довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-е №000446 від 07.09.2018р. (а.с. 71).

Поруч з цим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2019 року між Комунальним підприємством "Міськзелентрест" (покупець) в особі директора Байрамова Юніса Гасановіча, що діє на підставі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (постачальник) в особі представника Усової Тетяни Михайлівни, яка діє на підставі довіреності №1178 від 29.12.2018р. за результатами відкритих торгів було укладено договір №ГЗТ-22/1/19 поставки нафтопродуктів із Специфікацією до нього (Додаток №1) на поставку дизельного пального об`ємом 66 000 літрів за ціною 29,49 гривень з ПДВ, бензину А-92 об`ємом 62 840 літрів за ціною 28,49 гривень з ПДВ та бензину А-95 об`ємом 2 000 літрів за ціною 29,49 гривень з ПДВ. Сума цього договору складає 3 795 631,60 грн., в тому числі ПДВ 632 605,27 грн.

Згідно пунктів 1.1.-1.4. цього договору Постачальник зобов`язується у 2019 році поставити покупцю товари, зазначені в п.п. 1.2. Договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Найменування товару за Державним класифікатором товарів та послуг: ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне пальне, Бензин А-92, Бензин А-95). Асортимент, кількість та одиниці виміру товару (об`єм товарної партії) погоджуються сторонами в Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін в Додатку №1, яка є невід`ємною частиною даного договору. Ціна включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України. До ціни товару входить також вартість зберігання товару постачальником в резервуарах АЗС протягом 1 календарного року. Загальна сума договору становить 3 795 631,60 грн., у т.ч. ПДВ 632 605,27 грн. (п.п. 2.1.-2.2. договору).

Згідно п. 3.1. вказаного договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар та за умови виконання п. 4.2. даного договору, у відповідності до умов котрого розрахунки за товар (партію товару) покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту отримання видаткової накладної та підписання додаткової угоди до договору, на кожну окрему партію товару на підставі видаткової накладної. При цьому, моментом виконання зобов`язань покупця по оплаті товару вважається надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

У відповідності до п.п. 10.3., 10.7., 10.8. цього договору зміни, доповнення додатки до даного договору, його пролонгація або дострокове розірвання будуть дійсні при умові, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Даний договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання сторонами. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у т.ч. ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зазначених в п. 4 (п.п.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8) та п. 5 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі від 25.12.2015 №992-VIII.

Договір №ГЗТ-22/1/19 поставки нафтопродуктів із Специфікацією до нього (Додаток №1) від 28.01.2019р. підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів (а.с. 17-20).

У подальшому відповідач у листі від 26.04.2019р. вих.№26/04/01 заявив про неможливість поставки нафтопродуктів за вказаною ціною у зв`язку з коливанням ціни на внутрішньому ринку України (а.с. 23).

Відповідно до додаткової угоди №2 від 26.04.2019 року до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 були внесені зміни щодо кількості та вартості товару (а.с.21-22).

Так, вартість дизельного пального збільшена до 30,49 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 64 000 літрів.

Вартість бензину А-92 збільшена до 30,49 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 58 000 літрів.

Вартість бензину А-95 збільшена до 31,49 грн. з ПДВ за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 2 408,752 літрів.

При цьому, загальна вартість пропозиції залишилася в сумі 3 795 631,60 грн., у т.ч. ПДВ 632 605,27 грн.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, вказані зміни до ціни внесені на підставі довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-к №000150 від 25.04.2019р. (а.с. 72).

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з того, що предметом спору у даній справі є вимога про правомірність укладення Додаткових угод №1 від 05.06.2018р., №2 від 19.09.2018р. до Договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р. та Додаткової угоди 2 від 26.04.2019р. до Договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р.

В аспекті викладеного, суд засвідчує, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 11 ЦК України зазначено що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання додаткових угод до договору недійсними, виходячи з наступного.

Частини 1, 4 ст.202 Цивільного кодексу України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює умови чинності правочинів, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ст. 632 ЦК України).

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України).

В даному випадку суд засвідчує, що сторони уклали договори за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на момент укладення спірних додаткових угод та виникнення спірних правовідносин) закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Частиною першою статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на момент укладення спірних додаткових угод та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За приписами ч.4 ст. 36 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент укладення спірних додаткових угод та виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Таким чином, Законом встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених ст.36 ЗУ "Про публічні закупівлі".

Згідно роз`яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" від 07.04.2015 № 3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Слід зазначити, що договір поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 було укладено 16.03.2018р., а вже 05.06.2018р. та 19.09.2018р. сторони почали збільшувати ціну товару, що не відповідає принципам Закону України "Про публічні закупівлі".

Також, договір поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 було укладено 28.01.2019р., а вже 26.04.2019р. сторони почали збільшувати ціну товару, що не відповідає принципам Закону України "Про публічні закупівлі".

Як встановлено судом, у відповідності до пункту 2.2. Договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р. та специфікації до договору, загальна сума договору становить 5 948 965 грн. у т.ч. ПДВ 991 494,17грн., дизельне пальне - 26,65 грн./літру, Бензин А-92 - 28,15 грн./літру, Бензин А-95 - 29,15 грн./літру.

В той же час, у відповідності до пункту 2.2. Договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р. та специфікації до договору, загальна сума договору становить 3 795 631,60 грн. у т.ч. ПДВ 632 605,27 грн., дизельне пальне - 29,49 грн./літру, Бензин А-92 - 28,49 грн./літру, Бензин А-95 - 29,49 грн./літру.

Так, з урахуванням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", сторонами на момент підписання договорів поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р. та №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р. були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договорами відповідно до вимог ч.3 ст. 180 ГК України та ЗУ "Про публічні закупівлі".

Разом з тим, Додатковими угодами №1 від 05.06.2018р., № 2 від 19.09.2018р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., № 2 від 26.04.2019р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р. сторони вносили зміни до вищевказаних Договорів поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р., посилаючись на підвищення ціни на товар.

Водночас, для прийняття рішення про збільшення ціни товару повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

Згідно з роз`ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016р. № 3302-06/34307-06 внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

В даному випадку підставою для внесення таких змін до договорів стало обґрунтування відповідача щодо необхідності збільшення ціни договорів з посиланням на цінові довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-е №000271 від 31.05.2018р., №Our ref. СИО-е №000446 від 07.09.2018р., №Our ref. СИО-к №000150 від 25.04.2019р. (а.с.70-72).

В аспекті викладеного, суд констатує, що законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, відтак, виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Таким чином, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Дана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 13.10.2020р. у справі №912/1580/18.

Втім суд засвідчує, що надані відповідачем довідки не можуть вважатись належними та допустимими доказами на підтвердження факту коливання ціни на товар. Так, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак, в даному випадку, вищевказані цінові довідки свідчать лише про середній рівень роздрібних цін на АЗС, а не про коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення договорів до дати укладання додаткових угод до договорів. Відповідно, дані, викладені у цінових довідках не можуть підтверджувати вартість продукції станом на дату укладення додаткових угод до договорів, а також підтверджувати наявність коливання ціни станом на дати укладення додаткових угод до договорів.

Укладення додаткових угод до договорів, через не тривалий час після підписання останніх, щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договорів.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Отже, в даному випадку, на переконання суду, відсутні обґрунтовані та документально підтверджені докази коливання ціни товару (а саме нафтопродуктів) після укладення договорів поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р.

Надані довідки не підтверджують коливання ціни на ринку нафтопродуктів (в сторону збільшення) з 16.03.2018р., коли було укладено договір поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18, до 05.06.2018р., коли було укладено додаткову угоду №1 від 05.06.2018р. та до 19.09.2018р., коли було укладено додаткову угоду №2 від 19.09.2018р., а також з 28.01.2019р., коли було укладено договір поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19, до 26.04.2019р., коли було укладено додаткову угоду №2 від 26.04.2019р.

Ці довідки лише констатують рівень роздрібних цін на АЗС. Доказів на підтвердження ринкової вартості нафтопродуктів на момент укладення спірних додаткових угод, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни у вказані періоди, не надано.

Крім того, ТОВ "Нафтотрейд ресурс" підписуючи Договори, погодилось на постачання товару у сумі запропонованій на аукціоні, розуміючи можливі ризики здійснення підприємницької діяльності. Тому збільшення цін за одиницю товару після підписання договору є свідченням неправомірної поведінки постачальника і суперечить меті проведеної закупівлі.

Так, пропозиція постачання нафтопродуктів за заниженими цінами із подальшим кількаразовим підвищенням ціни, що відбулось після торгів та здійснене в доволі короткий проміжок часу, є свідченням як порушення принципу добросовісної конкуренції, так і принципу відкритості і прозорості на всіх стадіях закупівлі, оскільки тендерною документацією, а в подальшому і в укладених Договорах замовник визначив не лише ціну товару, а й кількість, яку планував закупити. В результаті ж безпідставного (без належного обґрунтування та документального підтвердження) укладення оспорюваних додаткових угод кількість товару, що також є істотною умовою договорів, була значно зменшена, що також розцінюється як порушення економічних інтересів держави.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що відповідачем, всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, в порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" та положень укладених Договорів, укладено додаткові угоди №1 від 05.06.2018р., № 2 від 19.09.2018р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., додаткову угоду № 2 від 26.04.2019р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р., якими суттєво зменшено обсяги предмету закупівлі, а саме збільшено ціну за одиницю товару шляхом зменшення кількості товару, що закуповується, що в свою чергу не відповідає вимогам тендерної документації. Зазначене порушує основні принципи, що передбачені ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 лютого 2020 року у справі № 913/166/19.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що додаткові угоди №1 від 05.06.2018р., № 2 від 19.09.2018р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., додаткова угода № 2 від 26.04.2019р. до договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р., якими внесено зміни до Договорів поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р. щодо ціни на товар, були укладені з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, а саме не було дотримано принципів процедури закупівель, визначених ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" та приписів ч.4 ст. 36 Закону (в редакції, чинній на момент укладення спірних додаткових угод та виникнення спірних правовідносин), а тому вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

У відзиві на позов відповідач посилається на те, що збільшення ціни товару не призвело до збільшення загальної ціни договорів.

Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові, оскільки загальна ціна договорів не збільшилась виключно за рахунок зменшення предмету закупівлі - кількості пального.

Виходячи з принципу свободи договору, передбаченого ст. 627 ЦК України, позивач не був позбавлений права розірвати у встановленому законодавством порядку договір, укладений на невигідних для нього умовах. Завдяки тому, що відповідач у тендерній пропозиції запропонував найнижчу ціну на бензин та дизельне паливо, він і став переможцем торгів. Відповідач, знаючи про ціни, які склалися на ринку нафтопродуктів на момент підписання договорів, гарантував їх постачання позивачу за цінами, узгодженими в договорах поставки нафтопродуктів №ГЗТ-88/18 від 16.03.2018р., №ГЗТ-22/1/19 від 28.01.2019р.

Стосовно тверджень відповідача, що ціна за одиницю товару за договорами збільшувалась не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до Договорів, а зазначені зміни не призвели до збільшення суми, визначеної у Договорах, а відтак, безпідставними, є твердження позивача, що фактична зміна ціни за одиницю товару склала 13,5% від ціни визначеної при укладенні договорів, а не в межах 10%, суд засвідчує, що за наслідками розгляду даної справи судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ринкової вартості нафтопродуктів на момент укладення спірних додаткових угод, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни у вказані періоди.

Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 2 якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи наведені обставини, у суду є достатні підстави вважати, що відповідач з метою одержати перемогу у відкритих торгах, міг навмисно занизити пропоновану ціну за визначений товар, а після укладення договорів збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод, що і було зроблено, враховуючи відсутність доказів підвищення цін на ринку нафтопродуктів у вказаний період.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 названого Кодексу встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на вищевикладене, враховуючи приписи чинного законодавства в сфері державних закупівель, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсними додаткових, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору -задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В даному випадку враховуючи висновок суду про підставність позовних вимог, доведення даного спору до суду з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 9 ст. 129 ГПК України за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 05.06.2018р., №2 від 19.09.2018р. до договору №ГЗТ-88/18 поставки нафтопродуктів від 16.03.2018р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс", м. Луцьк та Комунальним підприємством "Міськзелентрест", м. Одеса.

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 26.04.2019р. до договору №ГЗТ-22/1/19 поставки нафтопродуктів від 28.01.2019р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс", м. Луцьк та Комунальним підприємством "Міськзелентрест", м. Одеса.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ) на користь Комунального підприємства "Міськзелентрест" (місто Одеса, вулиця Хімічна, будинок 3, ) 6 306 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

5. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 03.12.2020р.

Суддя В. А. Войціховський