ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2001/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ", м. Харків, Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури", м. Харків; 2. Фізична особа-підприємець Шевцов Ігор Юрійович, м. Харків.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 3150829,81 грн.
за участю представників:

позивача - Філатов П.А., адвокат;

відповідача - Бабич Ю.В., адвокат;

третіх осіб - не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар", м. Харків, про стягнення заборгованості за договорами цесії в загальному розмірі 3150829,81 грн.

Ухвалою господарського суду від 13.07.2020 відкрито провадження у справі № 922/2001/20 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 05.08.2020 об 11:00 год.

12.08.2020 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 18586), в якому зазначив про відсутність належних та допустимих доказів набуття позивачем права вимоги за договором № 1, оскільки зобов`язання відповідача, які є предметом даного договору, виконані відповідачем ще у 2018 році. щодо договору цесії № 2 від 01.06.2020, відповідач зауважив, що враховуючи відсутність у договорі № 2 від 18.07.2018 чітко визначеного порядку розрахунків між сторонами, окрім вказівки на термін оплати (протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару), беручи до уваги оплату відповідачем товару за період з 28.12.2019 на загальну суму 8436142,00 грн., зазначає про відсутність заборгованості у відповідача перед первісним кредитором за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018, як наслідок і про недійсність права вимоги, що було передано позивачу за договором цесії № 2 від 01.06.2020, станом на час такого відступлення. Враховуючи викладене, відповідач заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 16.09.2020 залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури", м. Харків, та Фізичну особу-підприємця Шевцова Ігоря Юрійовича, м. Харків.

Ухвалою господарського суду від 12.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 30.11.2020. Відкладено підготовче засідання на 04.11.2020 об 10:45 год.

Відповіді на відзив, у визначені судом строки, в порядку ст. 166 ГПК України, позивачем суду надано не було.

Ухвалою господарського суду від 04.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/2001/20 до судового розгляду по суті на 25.11.2020 о 10:45 год.

У судовому засіданні 25.11.2020 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник першої третьої особи - ТОВ "Завод високовольтної апаратури", м. Харків, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 16.09.2020 не виконав.

Представник другої третьої особи у судове засідання 25.11.2020 не з`явився. Матеріали справи містять пояснення ФОП Шевцова І.Ю. (вх. № 23585), в яких зазначено про наявність існуючої у відповідача заборгованості по накладній № 4 від 19.12.2018, яка відступлена позивачу, в розмірі 1619000,00 грн. Вимоги позивача в цій частині підтримані третьою особою повністю. Також ФОП Шевцов І.Ю. просив розглядати справу за його відсутністю.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.11.2020, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, 10.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" (відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури) (третя особа, продавець) укладено договір № ТХ-10/01-1, відповідно до умов якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця для використання у власній господарській діяльності товари, а покупець в порядку і на умовах даного договору, зобов`язується прийняти й оплатити товари.

Відповідно до розділу 3 даного договору, оплата за товари здійснюється покупцем у гривнях на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 12 цього договору. Розрахунки за товари здійснюються в наступному порядку: авансовий платіж в сумі 46489860,14 грн., протягам 60 календарних днів з моменту підписання договору. Покупець не пізніше 10.03.2018 видає продавцю грошову суму (завдаток) в сумі 23244930,07 грн., у рахунок належних з нього за договором № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018 платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Як зазначає позивач, за умовами даного договору, відповідач оплатив (авансував) товари на загальну суму 46489860,14 грн. (18.01.2018 - 5000000,00 грн.; 19.01.2018 - 16540000,00 грн.; 07.02.2018 - 1282300,00 грн.; 14.02.2018 - 1512000,00 грн.; 26.02.2018 - 2115000,00 грн.; 02.03.2018 - 923487,29 грн.; 02.03.2018 - 658599,20 грн.; 12.03.2018 - 9315621,86 грн.; 12.03.2018 - 116903,95 грн.; 14.03.2018 - 4155702,74 грн.; 14.03.2018 - 3783732,58 грн.; 14.03.2018 - 1086512,52 грн.).

В подальшому, продавець - ТОВ "Завод високовольтної апаратури) повернув частину коштів в сумі 15329733,95 грн. (19.03.2018 - 3783732,58 грн.; 19.03.2018 - 519480,31 грн.; 22.03.2018 - 9315621,86 грн.; 16.07.2018 - 410899,20 грн.; 15.08.2018 - 1000000,00 грн.; 17.08.2018 - 300000,00 грн.). Крім того, ТОВ "Завод високовольтної апаратури) поставило товарів на суму 32691956,00 грн. (за видатковою накладною № 64 від 16.07.2018 на суму 230000,00 грн.; за видатковою накладною № 107 від 20.10.2018 на суму 16692840,00 грн.; за видатковою накладною № 118 від 01.11.2018 на суму 4003080,00 грн.; за видатковою накладною № 121 від 07.11.2018 на суму 3548172,00 грн.; за видатковою накладною № 129 від 27.11.2018 на суму 10920,00 грн.; за видатковою накладною № 133 від 11.12.2018 на суму 1495344,00 грн.; за видатковою накладною № 148 від 17.12.2018 на суму 3789600,00 грн.; за видатковою накладною № 164 від 26.12.2018 на суму 2922000,00 грн.).

Отже, як стверджує позивач, за останньою накладною № 164 від 26.12.2018 у відповідача залишилась заборгованість в сумі 1531829,81 грн. (32691956,00-46489860,14 + 15329733,95 = 1531829,81 грн.).

10.07.2018 між Фізичною особою-підприємцем Шевцовим Ігорем Юрійовичем (третя особа, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" (відповідач, покупець) укладено договір № 2, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця для використання у власній господарській діяльності товари, а покупець в порядку і на умовах даного договору, зобов`язується прийняти й оплатити товари.

Відповідно до розділів 2, 3 даного договору, загальна вартість цього договору - є сумарна вартість всіх товарів, які продані на умовах цього договору та яка зазначена у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Оплата за товари здійснюється покупцем протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару у гривнях на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 12 цього договору.

Як вказує позивач, за умовами даного договору, ФО-П Шевцов І.Ю. поставив відповідачу товари на загальну суму 10055142,00 грн. (за видатковою накладною № 3 від 19.11.2018 на суму 4070166,00 грн.; за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5709360,00 грн.).

В подальшому, відповідач частково оплатив вказані товари на суму 8436142,00 грн. (28.12.2018 - 3060000,00 грн.; 16.01.2019 - 351000,00 грн.; 16.01.2019 - 500000,00 грн.; 21.01.2019 - 24000,00 грн.; 23.01.2019 - 507000,00 грн.; 24.01.2019 - 206000,00 грн.; 30.01.2019- 807000,00 грн.; 04.02.2019 - 504000,00 грн.; 04.02.2019 - 507000,00 грн.; 19.02.2019 - 144000,00 грн.; 21.02.2019 - 90000,00 грн.; 25.02.2019 - 51000,00 грн.; 25.02.2019 - 51000,00 грн.; 03.04.2019 - 109000,00 грн.; 16.05.2019 - 117000,00 грн.; 10.06.2019 - 255000,00 грн.; 11.06.2019 - 251000,00 грн.; 12.06.2019 - 500000,00 грн.; 19.08.2019 - 33000,00 грн.; 24.10.2019 - 78142,00 грн.; 06.02.2020 - 30000,00 грн.; 24.02.2020 - 51000,00 грн.; 25.02.2020 - 90000,00 грн.; 26.02.2020 - 60000,00 грн.; 27.02.2020 - 40000,00 грн.; 27.02.2020 - 20000,00 грн.).

Як стверджує позивач, за останньою накладною № 4 від 19.12.2018, у відповідача залишилась заборгованість в сумі 1619000,00 грн. (10055142,00 - 8436142,00 = 1619000,00 грн.).

Як свідчать матеріали справи, 01.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури) (третя особа, цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (позивач, цесіонарій) було укладено договір цесії (відступлення права вимоги) № 1, за умовами якого цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредиторам у зобов`язанні ТОВ "Техностар" (боржник) перед цедентом, яке випливає з договору № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018, а саме: відповідно до договору цедент поставив боржнику товари за видатковою накладною № 164 від 26.12.2018 на суму 2922000,00 грн., а боржник не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання з оплати даних товарів на загальну суму 1531829,81 грн. Цесіонарій набуває право вимагати від боржника грошову суму в розмірі 1531829,81 грн. Право вимоги передається цесіонарію на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

Таким чином, позивач став новим кредитором ТОВ Техностар на суму 1531829,81 грн. за договором цесії № 1.

01.06.2020 між позивачем та ФО-П Шевцовим Ігорем Юрійовичем (третя особа, цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (позивач, цесіонарій) було укладено договір цесії (відступлення права вимоги) № 2, за умовами п. п. 1, 2 якого, в порядку і на умовах, визначених даним договором, цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредитором у зобов`язанні ТОВ "Техностар" (боржник) перед цедентом, яке випливає із договору № 2 від 10.07.2018, а саме, відповідно до договору, цедент поставив боржнику товари за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5709360,00 грн., а боржник не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання з оплати даних товарів на загальну суму 1619000, 00 грн. Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника грошову суму у розмірі 1619000, 00 грн.

Таким чином, позивач став новим кредитором ТОВ Техностар на суму 1619000,00 грн. за договором цесії № 2.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач зазначає, що сума заборгованості за договорами цесії №№ 1, 2, в загальному розмірі 3150829,81 грн., відповідачем в добровільному порядку не сплачена, чим порушені права позивача, які потребують захисту в судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як стверджує позивач, на виконання укладених договорів поставки № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018 та № 2 від 10.07.2018, відповідач - ТОВ "Техностар" отримав товар, за який розрахувався не в повному обсязі та має заборгованість перед продавцями (третіми особами) - ТОВ "Завод високовольтної апаратури", м. Харків та Фізичною особою-підприємець Шевцовим Ігорем Юрійовичем, м. Харків, в загальному розмірі 1531829,81 грн.

П. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняться у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Ст. 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як встановлено судом, 01.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури) (третя особа, цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (позивач, цесіонарій) було укладено договір цесії (відступлення права вимоги) № 1, за умовами якого цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредиторам у зобов`язанні ТОВ "Техностар" (боржник) перед цедентом, яке випливає з договору № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018, а саме: відповідно до договору цедент поставив боржнику товари за видатковою накладною № 164 від 26.12.2018 на суму 2922000,00 грн., а боржник не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання з оплати даних товарів на загальну суму 1531829,81 грн. Цесіонарій набуває право вимагати від боржника грошову суму в розмірі 1531829,81 грн. Право вимоги передається цесіонарію на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

Також, 01.06.2020 між позивачем та ФО-П Шевцовим Ігорем Юрійовичем (третя особа, цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (позивач, цесіонарій) було укладено договір цесії (відступлення права вимоги) № 2, за умовами п. п. 1, 2 якого, в порядку і на умовах, визначених даним договором, цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредитором у зобов`язанні ТОВ "Техностар" (боржник) перед цедентом, яке випливає із договору № 2 від 10.07.2018, а саме, відповідно до договору, цедент поставив боржнику товари за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5709360,00 грн., а боржник не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання з оплати даних товарів на загальну суму 1619000, 00 грн. Цесіонарій набуває право вимагати від боржника грошову суму у розмірі 1619000, 00 грн.

Враховуючи укладення даних договорів цесії, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ", став новим кредитором відповідача - ТОВ Техностар на загальну суму 3150829,81 грн. за договорами цесії № 1 та № 2.

Дослідженням матеріалів, наданих позивачем в обґрунтування позову та заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, судом, на підставі власного перерахунку заявлених та оспорюваних сум сторін даного спору, встановлено наступне.

Так, звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивачем зазначено, що на виконання умов договору № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури, продавцем було поставлено відповідачу товар на суму 32691956,00 грн., за який покупець розрахувався частково на загальну суму 46489860,14 грн. (18.01.2018 - 5000000,00 грн.; 19.01.2018 - 16540000,00 грн.; 07.02.2018 - 1282300,00 грн.; 14.02.2018 - 1512000,00 грн.; 26.02.2018 - 2115000,00 грн.; 02.03.2018 - 923487,29 грн.; 02.03.2018 - 658599,20 грн.; 12.03.2018 - 9315621,86 грн.; 12.03.2018 - 116903,95 грн.; 14.03.2018 - 4155702,74 грн.; 14.03.2018 - 3783732,58 грн.; 14.03.2018 - 1086512,52 грн.).

В подальшому, продавець - ТОВ "Завод високовольтної апаратури) повернув частину коштів в сумі 15329733,95 грн. (19.03.2018 - 3783732,58 грн.; 19.03.2018 - 519480,31 грн.; 22.03.2018 - 9315621,86 грн.; 16.07.2018 - 410899,20 грн.; 15.08.2018 - 1000000,00 грн.; 17.08.2018 - 300000,00 грн.).

Отже, як стверджує позивач, за останньою накладною № 164 від 26.12.2018 у відповідача залишилась заборгованість в сумі 1531829,81 грн.

Натомість, судом встановлено, що відповідно до наданих позивачем до суду виписок по банківському рахунку первісного кредитора вбачається, що ТОВ «Техностар» за період 01.01.2018 по 31.12.2018 сплатило первісному кредитору грошові кошти за договором № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018 на загальну суму - 70081209,25 грн., тобто в більшому розмірі, ніж зазначено позивачем.

Таким чином, враховуючи повернення ТОВ «Техностар» частини грошових коштів за даним договором продавцю - ТОВ "Завод високовольтної апаратури) на суму 15329733,95 грн., що підтверджується позивачем, суд зазначає про відсутність заборгованості відповідача за поставлений товар за договором № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018 за період поставки у 2018 році.

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеною та такою, що спростовується матеріалами справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором цесії № 1 від 01.06.2020, в розмірі 1531829,81 грн., що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Щодо заявлених вимог за договором цесії № 2 від 01.06.2020, суд виходить з наступного.

На виконання умов договору № 2 від 10.07.2018, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Шевцовим Ігорем Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар", продавець поставив відповідачу товари на загальну суму 10055142,00 грн. (за видатковою накладною № 3 від 19.11.2018 на суму 4070166,00 грн.; за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5709360,00 грн.), за який відповідач розрахувався частково на суму 8436142,00 грн.

Отже, як стверджує позивач, за останньою накладною № 4 від 19.12.2018, у відповідача залишилась заборгованість в сумі 1619000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти даної суми заборгованості зазначає, що із виписок по банківському рахунку вбачається, що всі оплати відповідачем здійснювалися із призначенням платежу: «сплата за обладнання зг. дог. № 2 від 18.07.2018», тобто, без посилання на конкретну видаткову накладну. При цьому, всі без виключення оплати за отриманий товар, відповідач здійснював, починаючи із 28.12.2019, тобто після поставки товару за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018. А, отже, враховуючи відсутність у договорі № 2 від 18.07.2018 чітко визначеного порядку розрахунків між сторонами, окрім вказівки на термін оплати (протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару), беручи до уваги оплату відповідачем за товар за період з 28.12.2019 на загальну суму 8436142, 00 грн., зазначає про відсутність заборгованості у відповідача перед первісним кредитором за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018.

Натомість, суд зазначає, що відповідно до розділів 2, 3 договору № 2 від 10.07.2018, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Шевцовим Ігорем Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар", загальна вартість цього договору - є сумарна вартість всіх товарів, які продані на умовах цього договору та яка зазначена у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Оплата за товари здійснюється покупцем протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару у гривнях на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 12 цього договору.

Таким чином, як пояснив позивач під час судового розгляду, що також підтверджується письмовими поясненнями третьої особи - ФОП Шевцовим І.Ю (вх. № 23585), за договором № 2 від 10.07.2018 сторонами не було передбачено особливого порядку оплати різних партій товарів, або обов`язку вказувати реквізити накладних при здійсненні платежів, у зв`язку з чим платежі відповідача проводились лише з прив`язкою до договору і зараховувались в оплату того товару, що був поставлений раніше.

Відповідно до ст. 7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай може бути зафіксований у відповідному документі.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за поставлений товар за договором № 2 від 10.07.2018, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Шевцовим Ігорем Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" в розмірі 1619000,00 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором цесії № 2 від 01.06.2020 є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 50, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 168, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (61001, м. Харків, вул. Молодої Гвардії, 15/17; адреса для листування: 61058, м. Харків, вул. Данилевського, 27, кв. 11, ) суму заборгованості в розмірі 1619000,00 грн., судовий збір в розмірі 24285,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (61001, м. Харків, вул. Молодої Гвардії, 15/17; адреса для листування: 61058, м. Харків, вул. Данилевського, 27, кв. 11, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 168, ).

Повне рішення складено 03.12.2020.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/2001/20