Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1263/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер"

до Фізичної особи - підприємця Когута Володимира В`ячеславовича

про стягнення 172 062,89 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Когута Володимира В`ячеславовича 172062,89 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2020р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 17.11.2020р.

У судовому засіданні 17.11.2020р. відповідно до ст.240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р. щодо своєчасної оплати отриманого товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору відповідачу поставлено товар на загальну суму 102196,37 грн., що еквівалентно 344,16 дол. США та 3175,50 Євро.

Додатком №4/1 від 02.11.2019р. до договору поставки сторони змінили порядок проведення розрахунків, а також встановили що товар поставляється на умовах товарного кредиту, який складає 0,1% від суми поставленого товару за кожен день користування кредитом, та погодили, що розмір заборгованості складає 119,77 дол. США та 3175,50 Євро (еквівалентно 96662,93 грн.).

Відповідач, отриманий від позивача товар, оплатив частково, внаслідок чого на момент звернення до суду у нього існує заборгованість в розмірі 91662,93 грн. (без врахування курсової різниці).

За порушення строків проведення розрахунків позивач на підставі п.7 додатку №4/1 від 02.11.2019 до договору поставки заявив до стягнення з відповідача 22915,73грн. штрафу, 3215,68 грн. пені, 9647,05 грн. 36% річних, а також на підставі п.5 додатку нарахував 33142,01 грн. відсотків за користування товарним кредитом.

Також, позивач повідомив, що 20.02.2020р. відбулася зміна найменування ТОВ з Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро" на Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер".

Відповідач, в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України, не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростував.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень з сайту Укрпошти за штрихкодовим ідентифікатором 260 та 278.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ст.233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

08.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "Вітагро" (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Когутом Володимиром Вячеславовичем (покупець) укладено договір поставки №В114-05/19ЖТ, згідно п.1.1 якого, в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість (а.с.8-10).

Згідно п.1.2 договору, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно з п. 2.1 договору ціна товару вираховується, як сума вартостей усіх партій товару (згідно відповідних специфікацій), переданих постачальником у власність покупцю.

Відповідно до п.2.2 договору покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару буде обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

У п.2.3.1 договору сторони встановили, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікаціях), на курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної. Однак сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу , який був встановлений на момент підписання відповідної специфікації.

Пунктом 3.2.2 договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити вартість товару у термін(и), вказані в додатках (специфікаціях), враховуючи при цьому умови п.2.2 та п.2.8 цього договору.

Сторонами підписано додатки №1, №2, №3, якими погоджено кількість товару, ціну товару, грошовий еквівалент ціни в іноземній валюті без ПДВ та з ПДВ, загальну кількість товару, загальну вартість товару з ПДВ (грн.), термін поставки та базис поставки (а.с.11-13), а саме:

- відповідно до додатку №1 від 08.05.2019р. визначено поставку товару - насіння гібрида кукурудзи №Mas_25F" на загальну суму 93454,85 грн. з ПДВ, еквівалентно 3175,50 Євро, термін поставки до 08.05.2019р.;

- відповідно до додатку №2 від 31.05.2019р. визначено поставку товару - Баклер РК (20л) на загальну суму 3208,08 грн. з ПДВ, еквівалентно 119,04 дол.США, термін поставки до 31.05.2019р.;

- відповідно до додатку №3 від 20.09.2019р. визначено поставку товару - насіння гібрида кукурудзи №Mas_25F" на загальну суму 93454,85 грн. з ПДВ, еквівалентно 3175,50 Євро, термін поставки до 04.10.2019р.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 102196,37 грн. (еквівалентно 3175,5 Євро та 344,16 дол.США), що підтверджується наступними видатковими накладними (а.с.15-17):

- №3697 від 13.05.2019р. на загальну суму 93454,85 грн. з ПДВ, еквівалентно 3175,5 Євро,

- №4604 від 31.05.2019р. на загальну суму 3208,08 грн. з ПДВ, еквівалентно 119,04 дол.США,

- №7079 від 03.10.2019р. на загальну суму 5533,44 грн. з ПДВ, еквівалентно 225,12 дол.США.

Позивач вказує, що 02.10.2019р. відповідач провів часткову оплату отриманого товару в сумі 5533,44 грн. (еквівалентно 224,39 дол.США).

02.11.2019 року сторонами підписано додаток №4/1 до договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р. (а.с.14).

Пунктом 1 вказаного додатку сторони погодили, що станом на 02.11.2019р. заборгованість покупця перед продавцем згідно договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р. за поставлені товари складає 119,77 дол.США та 3175,50 Євро, що на день підписання специфікацій складає еквівалент суми у гривні 96662,93 грн.

Відповідно до п.2 додатку сторони погодили продовжити строк дії договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р. та змінити порядок проведення взаєморозрахунків.

Згідно п.п. 3, 4 додатку сторони визначили, що товар поставлено на умовах товарного кредиту, який складає 0,1% від суми поставленого товару покупцю за кожен день користування товарним кредитом.

Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається 02.11.2019р. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється до моменту повної оплати придбаного покупцем товару.

Згідно п.5 додатку покупець зобов`язується сплатити продавцю заборгованість за поставлений товар за наступним графіком:

- до 01 липня 2020 року сплачує повну суму заборгованості у відповідному гривневому еквіваленті згідно умов договору поставки та цим додатком, а також нараховані відсотки за користування товарним кредитом, починаючи з дати вказаної в п.4 додатку, які розраховуються за формулою: сума заборгованості за поставлений товар в гривневому еквіваленті (еквівалент суми заборгованості у гривні станом на дату підписання додатків (специфікацій) х 0,1% х кількість днів користування товарним кредитом і нараховуються в останній день перед погашенням основного боргу.

За даними позивача, після підписання додатку №4/1 до договору поставки, відповідач провів частковий розрахунок за поставлений товар, а саме 01.06.2020р. сплатив позивачу 5000,00 грн. (еквівалентно 167,45 Євро).

Відповідач зобов`язання щодо проведення остаточних розрахунків за отриманий товар не виконав.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 91662,93 грн. основного боргу; 33142,01 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 22915,73 грн. штрафу, нарахованого на підставі п.7 додатку №4/1 до договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р.; 3215,68 грн. пені, нарахованої на підставі п.7 додатку №4/1 до договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р.; 9647,05 грн. 36% річних, нарахованих на підставі п.7 додатку №4/1 до договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р.; 11479,49 грн. курсової різниці. Всього заявлено до стягнення 172062,89 грн.

Згідно витягу з ЄДРПОУ станом на 28.09.2020р., 20.02.2020р. відбулася зміна найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", про що внесено відповідний запис до реєстру (а.с.21-25).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р. та додатку №4/1 від 02.11.2019р. до даного договору.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 102196,37 грн. (еквівалентно 3175,5 Євро та 344,16 дол. США), що підтверджується видатковими накладними №3697 від 13.05.2019р., №4604 від 31.05.2019р., №7079 від 03.10.2019р., підписаними представниками обох сторін та завірених їх печатками (а.с.15-17).

02.10.2019 відповідач провів оплату на суму 5533,44 грн.

02.11.2019 року сторонами підписано додаток №4/1 до договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р. (а.с.14).

Пунктом 1 вказаного додатку сторони погодили, що станом на 02.11.2019р. заборгованість покупця перед продавцем згідно договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р. за поставлені товари складає 119,77 дол.США та 3175,50 Євро, що на день підписання специфікацій складає еквівалент суми у гривні 96662,93 грн.

Умовами п. 2 додатку сторони змінили умови договору поставки щодо порядку проведення взаєморозрахунків.

Відповідно до п.5 додатку покупець (відповідач) зобов`язався сплатити за поставлений товар до 01 липня 2020 року.

Оплата за отриманий товар відповідачем була здійснена частково в сумі 5000,00 грн. - 01.06.2020р.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого товару на суму 91662,93 грн.

За вказаних обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 91662,93 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем курсової різниці в розмірі 11479,49 грн., суд враховує наступне.

Згідно ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів".

Пунктом 4 вказаного Положення визначено, що валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Зазначеним пунктом також встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Таким чином, вираження у договорах грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Умовами п.5 додатку № 4/1 до договору сторони погодили, що сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику, як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення такої оплати за договором покупцем ціни товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на Товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Згідно п.2.3.5 договору, у випадку, коли покупець не оплатить товар (відповідну (ні) партію (тії) товару) за договором у строки та на умовах, які передбачені договором, і постачальник буде вирішувати спір в судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом визначеним у специфікаціях (додатках) та видаткових накладних на товар.

Зі змісту наведених пунктів договору вбачається, що покупець взяв на себе обов`язок здійснювати оплату вартості товару, виходячи з його вартості на момент підписання кожної окремої специфікації, з урахуванням курсу долара США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором.

Правило визначення курсу валют сторони обумовили у п.5 додатку № 4/1 до договору, згідно якого курс валют визначається за даними сайту https://finance.ua/, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором.

Згідно додатків до договору сторони погодили курс дол. США та Євро:

- згідно додатку №1 від 08.05.2019р. - курс 29,43 грн./Євро (а.с.11);

- згідно додатку №2 від 31.05.2019р. - курс 26,95 грн./дол. США (а.с.12);

- згідно додатку №3 від 20.09.2019р. - курс 24,58 грн./дол. США (а.с.13).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3175,5 Євро та 344,16 дол. США.

Відповідач оплатив позивачу 02.10.2019р. - 5533,44 грн. (еквівалентно 224,39 дол.США) та 01.06.2020р. - 5000,00 грн. (еквівалентно 167,45 Євро).

Таким чином, станом на дату звернення до суду з позовом залишився неоплаченим еквівалент заборгованості в іноземній валюті 119,77 дол. США та 3008,05 Євро, що становить 103142,42 грн.

Згідно даних сайту https://finance.ua/, курс продажу валют до гривні, встановлений на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню зверненню до суду з позовом (15.10.2020р.), становить 28,35 грн. за 1 дол.США та 33,16 грн. за 1 Євро.

Враховуючи вищевказане, з врахуванням показників формули, встановленої умовами договору поставки та додатків до нього, розмір курсової різниці становить 11479,49 грн. (103142,42 грн. - 91662,93 грн.).

Суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 11479,49 грн. курсової різниці, а відтак дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відносно вимог про стягнення 33142,01 грн. відсотків за користування товарним кредитом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

У частині 5 цієї статті визначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

За змістом підпункту 14.1.245 Податкового кодексу України, товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Згідно з підпунктом 14.1.206 зазначеного Кодексу проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

До процентів включаються, зокрема, платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит.

Як вже зазначалося, згідно п.п.3, 4 додатку №4/1 сторони погодили, що товар поставлено на умовах товарного кредиту, який складає 0,1% від суми поставленого товару покупцю за кожен день користування товарним кредитом.

Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається 02.11.2019р. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється до моменту повної оплати придбаного покупцем товару.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача наступні суми:

- 20492,53 грн. відсотків за користування кредитом за період з 02.11.2019р. по 31.05.2020р. на суму боргу 96662,93 грн.;

- 12649,48 грн. відсотків за період з 01.06.2020р. по 16.10.2020р. на суму боргу 91662,93 грн.

Перевіривши розрахунок позивача суд встановив, що нарахування відсотків за користування товарним кредитом є обґрунтованим та арифметично вірним, отже вимога про стягнення з відповідача 33142,01 грн. відсотків є правомірною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 22915,73 грн. штрафу та 3215,68 грн. пені, суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.459 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7 додатку у випадку прострочення строків оплати, визначених в п. 5 даного Додатку, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 25 % з першого дня протермінування, від суми заборгованості станом на момент підписання додатку №4/1 до договору поставки №В114-05/19ЖТ від 08.05.2019р., а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочки оплати та 36 відсотків річних.

Згідно розрахунку (а.с.20), нарахування 25% штрафу в розмірі 22915,73 грн. здійснено позивачем на суму заборгованості 91662,93 грн., що існувала у відповідача на момент звернення до суду.

Перевіривши правильність нарахування штрафу, суд встановив, що його розмір є обґрунтованим, а вимога правомірною.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон" розрахунок пені, суд встановив, що пеня за період з 02.07.2020р. по 16.10.2020р. складає 3215,72 грн., однак позивач заявив до стягнення 3215,68 грн. за вказаний період, тобто в розмірі меншому, ніж є правомірним, що є його правом.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3215,68 грн. є законним та обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення 9647,05 грн. 36% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача вбачається, що 36% річних ним нараховано за період з 02.07.2020р. по 16.10.2020р. на суму простроченої заборгованості 91662,93 грн., які склали 9647,05 грн.

Перевіривши нарахування позивача, суд встановив, що розмір 36% річних за вказаний позивачем період становить 9647,15 грн., однак позивач заявив до стягнення 9647,05 грн., тобто в розмірі меншому, ніж є правомірним, що є його правом.

Відтак, вимога про стягнення з відповідача 9647,05 грн. 36% річних підлягає задоволенню.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 172062,89 грн., з яких: 91662,93 грн. - заборгованість, 11479,49 грн. - курсова різниця, 33142,01 грн. - відсотки за користування товарним кредитом, 22915,73 грн. - штраф, 3215,68 грн. - пеня, 9647,05 грн. - 36 % річних.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Когута Володимира В`ячеславовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" ( 31200, Хмельницька область, м.Волочинськ, вул. Котляревського,7, ):

- 91662,93 грн. заборгованості;

- 11479,49 грн. курсової різниці;

- 33142,01 грн. відсотків за користування товарним кредитом;

- 22915,73 грн. штрафу;

- 3215,68 грн. пені;

- 9647,05 грн. 36 % річних;

- 2580,94 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.11.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек.)