ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Черкаси справа № 925/1210/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участю представників сторін: позивача Кураса С.А. за довіреністю, відповідача Удод І.І. - за самопредставництвом, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут до департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради про стягнення 926239 грн. 28 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу № 5 від 08.02.2019 року, 926239 грн. 28 коп. боргу та відшкодування судових витрат.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором про постачання електричної енергії споживачу № 5 від 08.02.2019 року щодо оплати використаної відповідачем електричної енергії у період липня-серпня 2020 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 23.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1210/20 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.11.2020 року.

Позивач в особі свого представника в засіданні суду позов підтримав в повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити, представник відповідача визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Фактично відповідач визнав позовні вимоги, в зв`язку з чим суд відповідно до приписів ст.ст. 182, 185 ГПК України може закінчити підготовче засідання з прийняттям судового рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 233 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд задовольняє позов повністю з таких підстав.

02.01.2019 року між позивачем товариством з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут, як постачальником, та відповідачем департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, як споживачем, був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 5 (далі Договір, а.с. 10-13).

Відповідно до п.п. 1.1.-1.2. Договору, цей договір постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - Споживач), постачальником електричної енергії (далі - Постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднанням, яка є додатком 1 до цього договору. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

У Договорі передбачені усі його істотні умови, зокрема:

п. 2.1. за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору;

п. 2.2. обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. Малі не побутові споживачі можуть використовувати електричну енергію для професійної та підприємницької діяльності;

п. 5.1. споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору;

п. 5.4. ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми вказані у рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін;

п. 5.5. розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць;

п. 5.6. розрахунки споживача за цим договором здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі спецрахунок). При цьому споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему , он-лайн переказ, поштовий переказ , внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, в тому числі у разі його зміни;

п. 5.7 оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати , зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

п. 13.1. - цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

На виконання умов Договору сторонами укладено додатки: Додаток № 1 «Заява-приєднання», Додаток № 3 «Комерційна пропозиція» (а.с. 14,15).

Відповідно до Комерційної пропозиції № 5 «Вільна ціна бюджет» (а.с. 15), погодженої сторонами, як Додаток № 3 до Договору, предметом комерційної пропозиції є постачання електричної енергії як товарної продукції. У Комерційній пропозиції передбачені наступні умови:

п. 1 «ціна (тариф) на електричну енергію» - ціна за одиницю товару (1кВт/год) визначається відповідно до домовленостей з урахуванням існуючих цін на ринку електричної енергії та складає 2,20 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару може змінюватись у зв`язку із змінами складових витрат, які впливають на її формування. У разі зміни ціни за одиницю товару сторони здійснюють розрахунки за новими цінами з дня їх введення в дію. Вартість електричної енергії, яка підлягає постачанню в розрахунковому місяці, визначається як добуток ціни електричної енергії та обсягу електричної енергії, що повинен бути поставлений споживачу в розрахунковому місяці з врахуванням податку на додану вартість;

п. 3 «спосіб оплати та терміни (строк) оплати» - оплата електричної енергії здійснюється за фактично відпущену електричну енергію у строк не більше 5 робочих днів від дня отримання рахунку споживачем. Оплата здійснюється у безготівковій формі із реєстраційного рахунка споживача на поточний рахунок постачальника зазначеного у договорі;

п. 9 «строк дії договору та умови пролонгації» - договір набирає чинності з дня наступного за днем отримання ТОВ «Черкасиенергозбут» заяви-приєднання споживача до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій вказано про обрання комерційної пропозиції № 5. Якщо постачальник не повідомить споживача протягом трьох робочих днів, про його невідповідність критеріям обраної комерційної пропозиції, договір вважається укладеним до 31.12.2019 року.

27.12.2019 року сторонами укладено додаткову угоду № 3 про внесення змін до угоди № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 5 від 08.02.2019 року (а.с. 16), в якій сторони погодили зокрема наступне:

п. 1 виклали в новій редакції розділ 2 п. 2.1. Угоди № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 5 від 08.02.2019 року:

ціна угоди становить 593613,82 грн. з ПДВ. При цьому:

- фінансування 2019 року 494678,18 грн. з ПДВ;

- фінансування 2020 року 98935,64 грн. з ПДВ;

п. 2 продовжили дію Угоди № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 5 від 08.02.2019 року на строк до підписання споживачем договору з переможцем торгів щодо надання послуг проведених у 2020 році, але не більше ніж до 31.12.2020 року.

Із актів прийняття-передавання товарної продукції за липень 2020 року на суму 53144 грн. 44 коп., за серпень 2020 року на суму 1873094 грн. 84 коп. вбачається, що позивач, як постачальник, поставив, а відповідач, як споживач, прийняв та використав електричну енергію обсягом 373153 кВт/год. на загальну суму 926239 грн. 28 коп. (а.с. 19, 20).

На виконання умов Договору позивач виставив рахунки за спожиту електричну енергію № НОМЕР_1 за липень 2020 року на суму 53144 грн. 44 коп. та № 5 за серпень 2020 року на суму 1873094 грн. 84 коп. (а.с.21, 22).

У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку із своєчасної та повної сплати заборгованості за договором, позивач 08.09.2020 року направив на його адресу вимогу № 1861/01/01 про сплату заборгованості у розмірі 926239 грн. 28 коп. (а.с. 17-18), яка залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Відповідач оплату за спожиту у липні-серпні 2020 року електричну енергію своєчасно та в повному обсязі не здійснив, згідно з розрахунком позивача борг відповідача становить 926239 грн. 28 коп., який визнаний відповідачем у акті звірки розрахунків станом на 01.09.2020 року ( а.с. 18) та представником відповідача в судовому засіданні, вимога про його стягнення є предметом спору у справі, що розглядається.

Таким чином, спірні правовідносини сторін виникли із договору про постачання електричної енергії споживачу № 5 від 08.02.2019 року, вимоги позивача витікають із прав і обов`язків сторін за цим договором.

За правовою природою ці правовідносини віднесені до договірних зобов`язань постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу - параграфом 5 глави 54 ЦК України, загальні положення правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України. Параграфом 3 глави 30 ГК України визначені особливості правового регулювання договору енергопостачання, як окремого виду господарсько-торговельної діяльності.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 5 від 08.02.2019 року, його дія пролонгована у відповідності до п. 13.1. Договору, п. 9 додатку № 3 до Договору «Комерційна пропозиція № 5 «Вільна ціна бюджет», п. 2 додаткової угоди № 3 про внесення змін до угоди № 1 до Договору ними виконувався, заборгованість зі сплати вартості поставленої електричної енергії у липні 2020 року серпні 2020 року у розмірі 926239 грн. 28 коп., підтверджена позивачем належними і допустимими доказами, відповідачем визнана в повному обсязі, а тому підлягає до стягнення в судовому порядку.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд приймає визнання позову відповідачем, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення 926239 грн. 28 коп. основного боргу задовольняє у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

У зв`язку з визнанням відповідачем позову, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 6946 грн. 79 коп.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню решта сплаченого судового збору у розмірі 6946 грн. 79 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 185, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36, на користь товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут, , місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Благовісна, 166 - 926239 грн. 28 коп. боргу за спожиту електричну енергію із зарахуванням на р/р № НОМЕР_2 в філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 354507, 6946 грн. 79 коп. судових витрат із зарахуванням на р/р № НОМЕР_3 в філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 354507.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут, , місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Благовісна, 166 з Державного бюджету України 50% судового збору у сумі 6946 (шість тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 79 коп., сплаченого за платіжним дорученням № 26 від 17.09.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 19.11.2020 року.

Суддя В.М. Грачов