ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Справа № 910/18163/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Демидової А.М.

Корсака В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантех Мастер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 (повний текст складено 26.08.2020)

у справі №910/18163/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантех Мастер"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Реформ Плюс"

про визнання недійсним договору

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: повідомлений, але не з`явився;

від відповідача: Тищенко А.В., адвокат, свідоцтво №3885 від 11.09.2018;

від третьої особи: повідомлений, але не з`явився;

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» (далі за текстом - ТОВ «Сантех Мастер») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») у якій просить визнати недійсним укладений між сторонами Договір поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Сантех Мастер» посилається на статтю 230 ЦК України та вказує, що спірний Договір поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016 було укладено під впливом обману щодо істотних умов договору. Зокрема ТОВ «Сантех Мастер» вказує про відсутність намірів у відповідача виконувати свої зобов`язання за Договором поруки ні в момент його укладення, ні протягом значного періоду після його укладення, тобто АТ КБ «Приватбанк» свідомо ввело в оману ТОВ «Сантех Мастер».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд першої інстанції вказав, що в ході розгляду справи позивач належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 ГПК України не довів існування обставин, які можуть бути підставами для визнання недійним Договору поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016 на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/18163/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Сантех Мастер» задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги ТОВ «Сантех Мастер» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вважає що місцевим господарським судом не дано належної правової оцінки доказам, які є у матеріалах справи.

Зокрема ТОВ «Сантех Мастер» вказує, що господарський суд першої інстанції був зобов`язаний відкласти судове засідання 19.08.2020 у зв`язку з карантинними заходами та неможливістю представника ТОВ «Сантех Мастер» з`явитись на розгляд справи.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють подану ТОВ «Сантех Мастер» позовну заяву без конкретизації порушень, яких, на думку апеллянта, припустився місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 задоволено клопотання ТОВ "Сантех Мастер" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантех Мастер" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/18163/19. Розгляд справи призначено на 18.11.2020.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 №09.1-08/4767/20 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18163/19 у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці 18.11.2020.

Згідно із витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Демидова А.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 прийнято до провадження дану справу вказаним складом суду.

Позиції учасників справи.

АТ КБ «Приватбанк» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти поданої ТОВ «Сантех Мастер» апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції - без змін, як таке, що прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити в силі.

У судове засідання 18.11.2020 представник позивача та третьої особи не з`явився, клопотань про відкладення розгляду даної справи до суду не подали, а ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 про відкриття апеляційного провадження у справі та призначення її до розгляду явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

При цьому, як вбачається з трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) поштове відправлення № 508 було вручено позивачу 28.10.2020, а поштове відправлення №524 на адресу третьої особи у справі було доставлено останній 24.10.2020, проте не вручено.

Відповідно до ч. 1 статті 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Колегія суддів, враховуючи наведене вище, порадившись на місці, вирішила, що відсутні підстави, передбачені вказаною нормою для відкладення розгляду даної справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

03.11.2016 ТОВ «Сантех Мастер» звернулось до АТ КБ «Приватбанк» із заявкою на отримання кредиту на термін 9 років, сума позики ,00 грн. Цільове призначення позики: фінансування поточної діяльності підприємства. Вид позики: відновлювальна кредитна лінія. Джерела погашення зобов`язань: за рахунок основної діяльності.

Згідно з техніко-економічним обґрунтуванням повернення кредитних коштів сума кредиту ,00 грн (п. 2), мета кредитування: фінансування поточної діяльності (п. 5).

07.11.12016 Загальними зборами учасників ТОВ «Сантех Мастер» було прийнято рішення (оформлене Протоколом №01/10 загальних зборів учасників ТОВ «Сантех Мастер») укласти кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» з лімітом ,00 грн строком до 16.04.2025, уповноважити директора Григоренко В.О. щодо укладання та підписання кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк».

10.11.2016 ТОВ «Сантех Мастер» (як позичальник) та Публічне акціонерне товариство Комерційним банком «Приватбанк» (найменування якого було змінено на АТ КБ «Приватбанк») (Банк) уклали кредитний договір №4С16110Г (далі - Кредитний договір), за умов якого банк за наявності вільних коштів зобов`язався надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом ,00 грн для фінансування поточної діяльності в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди у визначені цим договором терміни.

Пунктом А.1. кредитного договору сторони визначили вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія - кредит, що надається позичальнику частинами або повністю до дати, зазначеної у п. А.3., у межах ліміту цього договору, у тому числі після часткового або повного погашення по кредиту, таким чином, щоб фактична заборгованість за кредитом не перевищувала встановлений ліміт кредитного договору.

Згідно з умовами п. А.2. кредитного договору, ліміт цього кредитного договору: 4500 000000,00 (чотири мільярди п`ятсот п`ятдесят мільйонів) гривень, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності підприємства. У разі виникнення заборгованості позичальника перед банком з відшкодування витрат згідно з п. 2.2.13. ліміт цього договору збільшується на відповідну суму заборгованості, на цілі з відшкодування витрат згідно з п. 2.1.5.

Пунктом А.3. кредитного договору сторони встановили термін повернення кредиту 16.04.2025.

Виконання зобов`язань позичальника забезпечуються договором застави.

10.11.2016 ТОВ «Сантех Мастер» (як поручитель) та ПАТ КБ «Приватбанк» (як кредитор) уклали договір поруки №4Р13264И/П (далі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» (далі - ТОВ «Реформ Плюс») своїх зобов`язань за кредитними договорами від 22.11.2013 №4Р13754Д, від 20.11.2013 №4Р13753Д, від 19.02.2014 №4Р14145И, від 20.02.2015 №4Р15053И, від 18.04.2013 №4Р13264И, від 21.11.2013 №4Р13755И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до цих кредитних договорів.

За умов п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п. 4 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п. 5 Договору поруки у випадку невиконання боржником обов`язку п. 1 цього договору кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання.

Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений у письмовій вимозі кредитора, впродовж 5-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п. 5 цього договору (п. 6 Договору поруки).

Умовами п. 7 Договору поруки сторони погодили, що у випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках. Договірне списання оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

Згідно з п. 8 Договору поруки до поручителя, який виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договорами застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 10 Договору поруки кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5-ти робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Договір укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 20.10.2015, укладеної сторонами (п. 17 Договору поруки).

ТОВ «Сантех Мастер» вказує, що його дії з отримання кредитних коштів по Кредитному договору були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань «старих боржників» Банку в рамках реалізації Плану «трансформації» кредитного портфелю Банку, ініційованого Національним банком України, і для виконання такого плану між відповідачем та позивачем укладено Кредитний договір та ряд договорів поруки, в тому числі і оспорюваний в рамках даної справи Договір поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016.

За твердженням ТОВ «Сантех Мастер», воно як поручитель виконало зобов`язання за Договором поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016 на загальну суму ,47 грн.

При цьому, ТОВ «Сантех Мастер» стверджує, що укладення Кредитного договору №4С16110Г від 10.11.2016 було обумовлено тим, що ТОВ «Сантех Мастер», здійснюючи погашення за рахунок отриманих кредитних коштів (за вказаним Кредитним договором) заборгованості «старих» позичальників (боржників), в тому числі позичальника - ТОВ «Реформ Плюс» за кредитними договорами від 22.11.2013 №4Р13754Д, від 20.11.2013 №4Р13753Д, від 19.02.2014 №4Р14145И, від 20.02.2015 №4Р15053И, від 18.04.2013 №4Р13264И, від 21.11.2013 №4Р13755И (на підставі оскаржуваного Договору поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016), мало на меті отримати прибуток від реалізації активів або набуття права власності на них (переданих позичальниками в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами), так як зі слів Банку, сукупна вартість активів, що передані в забезпечення, у декілька разів перевищує заборгованість «старих» позичальників перед Банком.

Проте після завершення процесу переоформлення боргів рішенням Національного банку України від 18.12.2016 №498-р ПАТ КБ «Приватбанк» визнано неплатоспроможним, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 №961 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи» ПАТ КБ «Приватбанк» перейшов у власність держави. При цьому Банк ані в добровільному, ані в судовому порядку не виконав зобов`язань по передачі поручителю (ТОВ «Сантех Мастер») документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими забезпечені зобов`язання боржників.

Зокрема, встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 у справі № 910/16556/17 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Сантех Мастер» до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії (передати оригінали кредитних договорів від 22.11.2013 №4Р13754Д, від 20.11.2013 №4Р13753Д, від 19.02.2014 №4Р14145И, від 20.02.2015 №4Р15053И, від 18.04.2013 №4Р13264И, від 21.11.2013 №4Р13755И, укладених між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Реформ Плюс» та оригінали документів, які підтверджують забезпечення виконання кредитних договорів).

Така поведінка Банку, на думку ТОВ «Сантех Мастер», свідчить про відсутність у АТ КБ «Приватбанк» намірів виконувати свої зобов`язання за Договором поруки ні в момент його укладення, ні протягом значного періоду після його укладення, тобто Банк свідомо ввів в оману ТОВ «Сантех Мастер», у зв`язку з чим останнє звернулось з позовом у цій справі та просило визнати Договір поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016 недійсним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу норм статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1-2 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18).

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, 03.11.2016 ТОВ «Сантех Мастер» звернулось до АТ КБ «Приватбанк» із заявкою на отримання кредиту, згідно з якою цільове призначення позики: фінансування поточної діяльності підприємства.

Крім того, техніко-економічне обґрунтування від 03.11.2016, що були надані ТОВ «Сантех Мастер» на адресу банку свідчить, що метою кредитування самим ТОВ «Сантех мастер» зазначено фінансування поточної діяльності підприємства.

Жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за «старими» кредитами вказані документи не містять, так само, як не містять і посилань на договори поруки, які позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки певної вигоди.

Наведені вище обставини знайшли своє відображення і в самому кредитному договорі, а саме в п. А.2, де ціллю кредитування зазначено фінансування поточної діяльності.

Жоден пункт кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваних ТОВ «Сантех Мастер» договорів поруки та про інші обставини, якими останній обґрунтовує позов.

Колегія суддів також відзначає, що відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями статті 558 ЦК України передбачено право поручителя на оплату послуг, наданих ним боржникові, однак така плата не була встановлена в жодному з договорів поруки, що виключає можливість отримання прибутку за такими договорами, оскільки вони були безоплатними.

Відповідно до частини 3 статті 556 ЦК України до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Тобто, поручитель отримує право вимоги до боржника виключно на суму коштів, що була ним сплачена - не більше і не менше.

Це додатково підтверджує неможливість отримання поручителем прибутку (певної вигоди) як мети укладення та виконання договору поруки.

Товариство помилково стверджує про мету укладення ним оспорюваного кредитного договору, вважаючи його наслідком необхідність укладення договорів поруки. Водночас всі докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про зворотне - отримання кредиту позивачем відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення договорів поруки позивачем відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення позивача, здійсненого ним в порядку статті 627 ЦК України.

Таким чином, твердження позивача про те, що укладення кредитного договору та договору поруки були спрямовані на отримання вигоди, не відповідають матеріалам справи та спростовуються наведеним вище.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

При цьому обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статей 13, 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання договору поруки недійним, однак не довів таких обставин.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суд про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів обставин, які свідчили б про введення відповідачем позивача в оману, як і не довів самого факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотності значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема розгляд справи за відсутності представника позивача, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає їх з огляду на таке.

Увалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 відкрито провадження у цій справі за позовною заявою ТОВ «Сантех Мастер» та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Реформ Плюс»; призначено підготовче засідання у справі на 29.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Сантех Мастер» про відкладення підготовчого засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.02.2020.

У підготовчому засіданні 27.02.2020 господарським судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотань сторін про витребування доказів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 за клопотанням сторін підготовче засідання у справі було відкладено на 22.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2020 за клопотанням відповідача підготовче засідання було відкладено на 11.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.07.2020.

Судове засідання, призначене на 02.07.2020, було відкладено на 19.08.2020. У матеріалах справи наявне клопотання ТОВ «Сантех Мастер» про відкладення розгляду справи, призначеного на 02.07.2020.

У судове засідання 19.08.2020 ТОВ «Сантех Мастер» представника не направило, про причини неявки представників суд не повідомило. Оскільки ТОВ «Сантех Мастер» було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи і неявка його представника не перешкоджає розгляду справи по суті, справу було розглянуто за наявними в ній матеріалами.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що явку представника ТОВ «Сантех Мастер» не було визнано обов`язковою.

Водночас, апеляційний господарський суд вважає за необхідне відзначити, що саме по собі оголошення карантину внаслідок поширення хвороби COVID-19 не зупиняє роботи судів, адвокатів, а скаржник чи його представники не був(ли) позбавлений(і) можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 197 ГПК України, проте впродовж усього строку розгляду справи не скористався(лися) своїм правом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пункті 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантех Мастер" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/18163/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/18163/19 залишити без змін.

Справу №910/18163/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 23.11.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді А.М. Демидова

В.А. Корсак