ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Справа № 918/686/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14 липня 2020 року про забезпечення позову у справі №918/686/20 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Голденкерн"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське"

про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності

за участю представників сторін:

позивача - Оніщук Є.О., ордер №10044220 від 14.07.2020

відповідача - Мотрич Є.Р., ордер №1012103 від 09.11.2020

третя особа 1 на стороні відповідача - не з"явився

третя особа 2 на стороні відповідача - Савчук О.В., ордер №1012488 від 09.11.2020

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20 частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про забезпечення позову у справі №918/686/20. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт", а також будь-яким іншим третім особам від імені та в інтересах ТОВ "Поліський стандарт" або щодо нього, вчиняти будь-які дії направлені на перешкоджання, без дозволу та присутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко", та блокування роботи ТОВ "Цефей-Еко" у будь-який спосіб, спрямованих на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) предмету застави, а саме: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1 469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, особа, яка не брала участі у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т.1, арк.справи 99-102).

В скарзі апелянт зазначає, що 30.09.2019 між ТОВ "Мирогощанське" (Замовник) та ТОВ "Поліський стандарт" (Виконавець) було укладено Договір б/н на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур, згідно п.1.4. якого замовник стає власником незавершеного виробництва (посівів) та несе пов`язані з ним ризики (втрати, пошкодження і т.п.) із моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі посівів.

На виконання умов Договору, ТОВ "Поліський стандарт" передало, а ТОВ "Мирогощанське" прийняло на підставі Актів приймання-передачі до Договору посіви сільськогосподарських культур згідно Додатку 1 до Договору, а відтак, відповідно до умов Договору набуло права власності на незавершене виробництво.

Скаржник зазначає, що вжитими заходами забезпечення позову судом вирішено питання щодо набуття ТОВ "Цефей-Еко" у володіння майна, що є власністю ТОВ "Мирогощанське" на підставі Договору від 30.09.2019.

При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, судом взято до уваги Договір застави незавершеного виробництва від 23.10.2019, обтяження відповідно до якого зареєстровано 07.07.2020.

ТОВ "Мирогощанське" звертає увагу суду на приписи ст.10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким встановлено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Відтак, враховуючи реєстрацію обтяження за Договором застави 07.07.2020, ТОВ "Мирогощанське" вважає, що як добросовісний набувач набуло право власності на незавершене виробництво без будь-яких обтяжень на підставі Договору б/н від 30.09.2019 на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур.

При цьому, вжиті судом заходи забезпечення позову, враховуючи факт набуття незавершеного виробництва, що є предметом зазначених заходів у власність ТОВ "Мирогощанське" на підставі відплатного договору, є спрямованими не проти несумлінних дій відповідача в даній справі, який в силу укладення Договору позбавлений правомочністю щодо розпорядження незавершеним виробництвом, а на обмеження прав власника та добросовісного набувача - ТОВ "Мирогощанське" у володінні, користуванні та розпорядженні власним майном.

Відтак, враховуючи відсутність обтяження набутого ТОВ "Мирогощанське" у власність рухомого майна, вжиті судом заходи забезпечення позову не сприятимуть ефективному судовому захисту позивача в даній справі та порушують, всупереч вимогам ч.1 ст.140 ГПК України, права та інтереси ТОВ "Мирогощанське", як власника майна.

На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст.10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.136, ч.1 ст.140, ч.2 ст.254, п.3 ч.1 ст.255 ГПК України, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №918/686/20 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ТОВ "Мирогощанське" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 про забезпечення позову у справі №918/686/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 09.11.2020 об 11:00 год.

Також, запропоновано позивачу, відповідачу та третій особі у строк до 03.11.2020 надати суду обґрунтовані відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копій відзивів та доданих до них документів іншим учасникам.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі було направлено учасникам провадження у встановленому законом порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

04.11.2020 (вх.№7157/20) на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (т.2, арк.справи 2-7).

У відзиві позивач, зокрема, звертає увагу, що оскільки предметом позову є звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на користь ТОВ "Цефей-Еко", останнє правомірно розраховує, що у разі задоволення його позовних вимог воно зможе виконати відповідне рішення суду та отримати у своє володіння все вказане рухоме майно (незавершене виробництво озимої пшениці, озимого ріпаку). Зважаючи на характер майна (сезонність, необхідність збору у відповідний період, доробку, очистку, зберігання у відповідних умовах), яке є предметом застави, а також зважаючи на той факт, що ТОВ «Поліський стандарт» ухиляється від виконання зобов`язань, зменшуює активи товариства шляхом припинення прав на земельні ділянки, в тому числі на земельні ділянки на яких знаходиться предмет застави, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, воно може бути відчуженим або знищеним, що в свою чергу зумовить ускладнення або навіть унеможливить для ТОВ "Цефей-Еко", у разі задоволення його позовних вимог, виконання відповідного рішення суду.

Також позивач, посилаючись на положення ст.ст.189, 775 Цивільного кодексу України, п.б ч.1 ст.95 Земельного кодексу України, ст.25 Закону України "Про оренду землі", п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", зазначає, що на момент укладення договору застави та на сьогоднішній день, саме відповідач є власником незавершеного виробництва (предметом застави), яке знаходиться на орендованих земельних ділянках, а після укладення договору застави від 23.10.2019, відповідач не мав права відчужувати предмет застави.

Звертає увагу, що відповідно до п.1.4 Договору на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур від 30.09.2019 ТОВ "Мирогощанське" стає власником незавершеного виробництва (посівів) із моменту підписання сторонами акта приймання-передачі посівів. При цьому, додаткова угода від 01.06.2020 та всі акти приймання передачі до договору на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур від 30.09.2019 укладені/підписані вже після укладення договору застави незавершеного виробництва від 23.10.2019, попри заборону здійснювати відчуження предмету застави.

Зазначає, що в актах приймання-передачі, які підписані більше як через півроку після укладення договору застави, вказані недостовірні відомості, а саме - "незавершене виробництво у заставі не перебуває, не обтяжене будь-якими зобов`язаннями".

Позивач стверджує, що незважаючи на те, що ТОВ "Мирогощанське" вважає себе власником незавершеного виробництва (предмету застави), неможливістю нібито реалізувати свої права власника, на сьогоднішній день в судах відсутні відкриті провадження у справах про визнання права власності на спірне майно за ТОВ "Мирогощанське".

Зазначає, що виконавчий директор ТОВ "Поліський стандарт" Власюк В.В. не мав та не має повноваження на підписання/укладення Договору на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур від 30.09.2019.

Також позивач вважає, що в апеляційній скарзі апелянтом не спростовано встановлені судом першої інстанції обставини, ухвала місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства, а підстави для її скасування, за наведених у апеляційній скарзі мотивів, відсутні.

На підставі викладеного позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 - без змін.

Відповідач та третя особа своїми процесуальними правами на подачу відзиву з приводу поданої апеляційної скарги не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 09.11.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.11.2020 о 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №1. Роз`яснено учасникам справи, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у справі матеріалами. Також зобов`язано Господарський суд Рівненської області в строк до 13.11.2020 надіслати до суду апеляційної інстанції копії таких матеріалів справи: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко" з додатками; заяву третьої особи - ТОВ "Голденкерн" про залучення до участі у справі третьої особи ТОВ "Мирогощанське" та винесене Господарським судом Рівненської області в результаті розгляду даної заяви судове рішення; заяву ТОВ "Мирогощанське" про залучення до участі у справі третьої особи ТОВ "Мирогощанське" та винесене Господарським судом Рівненської області в результаті розгляду даної заяви судове рішення.

13.11.2020 (вх.№7472/20) на виконання вимог ухвали від 09.11.2020 з Господарського суду Рівненської області надійшли: копія позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" з додатками; копія заяви третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденкерн" про залучення до участі у справі третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське"; копія ухвали Господарського суду Рівненської області від 09.09.2020; копія заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" про залучення до участі у справі третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське"; копія ухвали Господарського суду Рівненської області від 03.11.2020.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 16.11.2020р. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденкерн" не з`явився, не скористався можливістю участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Враховуючи положення ст.273 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденкерн" та розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

В судовому засіданні 16.11.2020, з огляду на наведенні апелянтом доводи та встановленні судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що ТОВ "Мирогощанське" має бути залучене до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки має матеріальні правовідносини із ТОВ "Поліський стандарт", які в результаті прийняття судом рішення у справі можуть зазнати певних змін. Окрім того суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції безпосередньо стосується прав та обов`язків апелянта, оскільки вжитті судом заходи забезпечення позову перешкоджають апелянту реалізовувати правомочності власника незавершеного виробництва.

Тому, ухвалою суду від 16.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" () залучено до участі у справі №918/686/20 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні 16.11.2020 представник ТОВ "Мирогощанське" підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20.

Представник ТОВ "Цефей-Еко" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник ТОВ "Поліський стандарт" підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20.

Згідно ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали оскарження ухвали, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов наступного висновку:

Відповідно до положень ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна).

Як встановлено ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами ст.140 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Тобто, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

З висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, та положень ст.ст.136, 137 Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст.137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому, судова колегія зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет застави: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ТОВ "Цефей-Еко" за залишковою балансовою вартістю предмету застави 9607879,88 грн., в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Поліський стандарт" перед ТОВ "Цефей-Еко" за договорами поворотної фінансової допомоги №17/06/26-ПФД-1 від 26.06.2017, №18/03/21-ПФД від 21.03.2018, №18/04/02-ПФД від 02.04.2018, №18/05-17-ПФД від 17.05.2018, №19/01/28-ПФД від 28.01.2019, в розмірі 25730183,76 грн.

Спір між сторонами справи виник через те, що за твердженням позивача, відповідач своїх зобов`язань забезпечених заставою у встановлений строк не виконав, відтак ТОВ "Цефей-Еко" набув право звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього.

Як вбачається з заяви ТОВ "Цефей-Еко" про забезпечення позову, загальний розмір заборгованості ТОВ "Поліський стандарт" по укладених з ТОВ "Голденкерн" договорах позики становить 21 919 215,00 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики, 23.10.2019 між ТОВ "Голденкерн" та ТОВ "Поліський стандарт" укладено договір застави незавершеного виробництва.

16.12.2019 між ТОВ "Голденкерн" (Первісний кредитор) та ТОВ "Цефей-Еко" (Новий кредитор) укладено договір №16/12/2019-Г про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого Первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги до ТОВ "Поліський стандарт", що належить Первісному кредиторові, і стає Новим кредитором за наступними договорами, укладеними між Первісним кредитором та Боржником, а саме:

- договір поворотної фінансової допомоги №17/06/26-ПФД-1 від 26 червня 2017 року на суму 2987600 грн. (два мільйони дев`ятсот вісімдесят сім тисяч шістсот гривень 00 копійок);

- договір поворотної фінансової допомоги №18/03/21-ПФД від 21 березня 2018 року на суму 3000000,00 грн. (три мільйони гривень 00 копійок);

- договір поворотної фінансової допомоги №18/04/02-ПФД від 02 квітня 2018 року на суму 8000000,00 грн. (вісім мільйонів гривень 00 копійок);

- договір поворотної фінансової допомоги №18/05-17-ПФД від 17 травня 2018 року на суму 4971615,00 (чотири мільйони дев`ятсот сімдесят одна тисяча шістсот п`ятнадцять гривень 00 копійок);

- договір поворотної фінансової допомоги №19/01/28-ПФД від 28 січня 2019 року на суму 3000000,00 грн. (три мільйони гривень 00 копійок);

- договір №01/12/17 від 01 грудня 2017 року на суму 85 000,00 грн. (вісімдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок);

- договір №17/06/07-0 від 07 червня 2017 року на суму 100 843,98 грн. (сто тисяч вісімсот сорок три гривні 98 копійок);

- договір №19/10/01-О-ПС від 01 жовтня 2019 року на суму 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок);

- договір «за товари» на суму 1 702 476,37 грн. (один мільйон сімсот дві тисячі чотириста сімдесят шість гривень 37 копійок).

За умовами цього Договору від Первісного кредитора переходять до Нового кредитора усі права та обов`язки Первісного кредитора, що виникли з Основних договорів, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного Договору, включаючи, але не обмежуючись: 23 872 535,35 грн. (двадцять три мільйони вісімсот сімдесят дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять гривень 00 копійок) основного боргу, а також право на стягнення пені, 3% річних, інфляційних витрат та будь-яких інших штрафних санкцій, пов`язаних з виконанням Основних договорів платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення. За цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов`язань за Основними договорами.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №66731901 від 07.07.2020 за ТОВ "Цефей-Еко" 07.07.2020 зареєстровано обтяження №27920041 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, об`єкт обтяження - незавершене виробництво (озима пшениця), площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак), площею 171,0 га; незавершене виробництво (під`ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив), площею 1469,0 га, місцезнаходження: Рівненська область, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність вчинення дій з боку відповідача шляхом припинення прав на земельні ділянки, в тому числі на земельні ділянки на яких знаходиться предмет застави та ухилення від виконання зобов`язання забезпечених заставою, в разі задоволення позову ТОВ "Цефей - Еко" про звернення стягнення на предмет застави: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада, шляхом визнання права власності на зазначене майно, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду так як на момент виконання рішення взагалі може бути відсутній предмет, на який рішенням суду визнано право власності, що може призвести до заподіяння матеріальної шкоди законним володільцям, а відтак і повторного порушення цивільних прав та законних інтересів позивача.

За висновком суду першої інстанції, застосування вищевказаного заходу забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Однак, як було встановлено судом апеляційної інстанції, на підставі п.1.4. Договору від 30.09.2019 на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур, укладеного між ТОВ "Мирогощанське" та ТОВ "Поліський стандарт", Додатку 1 до Договору, станом на 30.06.2020 ТОВ "Мирогощанське" набуло права власності на незавершене виробництво - посіви сільськогосподарських культур на земельних ділянках площею 1938 (одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім) га, що складається з полів які знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада, а саме: соя на площі 582 га; кукурудза на площі 335 га; соняшник на площі 44 га; озимий ріпак на площі 134 га; озима пшениця на площі 451 га; просо на площі 98 га; ярий ячмінь на площі 20 га; гарбузи на площі 274 га.

На підтвердження зазначеного скаржником додано до апеляційної скарги копії Договору від 30.09.2019 на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур, укладеного між ТОВ "Мирогощанське" (Замовник) та ТОВ "Поліський стандарт" (Виконавець), Додатку №1 до Договору на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур (б/н від 30.09.2019р.), Додаткової угоди від 01.06.2020 до Договору на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур від 30.09.2019, укладеної між ТОВ "Мирогощанське" (Замовник) та ТОВ "Поліський стандарт" (Виконавець); актів приймання-передачі до Договору на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур від 30.09.2019.

Отже, згідно п.1.4 Договору від 30.09.2019, на підставі підписаних сторонами Договору актів приймання-передачі посівів за період з квітня по червень 2020 року та Додаткової угоди від 01.06.2020, апелянт набув право власності на посіви загальною вартістю 21959215 грн.

Згідно п.1.2 Договору від 30.09.2019 ТОВ "Мирогощанське" після прийняття посівів сільськогосподарських культур (незавершеного виробництва) за необхідності самостійно здійснює роботи та несе витрати пов`язані із процесом вирощування набутого у власність незавершеного виробництва та збору врожаю вирощеної сільськогосподарської продукції.

При цьому, відповідно до ст.10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Реєстрацію обтяження за Договором застави було здійснено 07.07.2020, в свою чергу ТОВ "Мирогощанське" набуло право власності на незавершене виробництво на підставі Договору б/н від 30.09.2019 на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур за актами передачі станом на 30.06.2020.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач дотримався вказаних вимог Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Крім цього, колегією суддів з матеріалів, наданих Господарським судом Рівненської області на виконання ухвали від 09.11.2020, вбачається, що 27.11.2019 між ТОВ "Поліський Стандарт" (Боржник), ТОВ "Голденкерн" (Первісний кредитор) та ТОВ "Мирогощанське" (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор передає в повному обсязі, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - ТОВ "Поліський стандарт", що виникла у скаржника перед первісним кредитором на підставі Договорів поворотної фінансової допомоги (Основні договори), укладеними між Боржником та Первісним кредитором, а саме:

- договір поворотної фінансової допомоги (Позики) №17/06/26-ПФД-1 від 26.06.2017 на суму 2 987 600 грн.;

- договір поворотної фінансової допомоги (Позики) №18/03/21-ПФД від 21.03.2018 на суму 3 000 000,00 грн.;

- договір поворотної фінансової допомоги (Позики) №18/04/02-ПФД від 02.04.2018 на суму 8 000 000,00 грн.;

- договір поворотної фінансової допомоги (Позики) №18/05-17-ПФД від 17.05.2018 на суму 4 971 615,00;

- договір поворотної фінансової допомоги (Позики) №19/01/28-ПФД від 28.01.2019 на суму 3 000 000,00 грн.

За умовами цього Договору Новий кредитор з моменту підписання цього Договору одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов`язань згідно Договорів поворотної фінансової допомоги, права вимоги за якими відступаються, включно з сумою основного боргу, включаючи, але не обмежуючись 21 959 215 (двадцять один мільйон дев`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять) грн. основного боргу, 3% річних, інфляційних витрат, неустойки.

Як зазначається у апеляційній скарзі та як пояснив представник апелянта в судових засіданнях, прибувши 25.09.2020 на поле на території Великомежирицької сільської ради з метою огляду стану зрілості незавершеного виробництва, представник ТОВ "Мирогощанське" помітив сільськогосподарську техніку в супроводі невідомих осіб, як вподальшому з`ясувалось, це були представники ТОВ "Цефей-Еко", які пояснили правомірність свого перебування на полі ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 про забезпечення позову.

Відповідно до резолютивної частини оскаржуваної ухвали заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт", а також будь-яким іншим третім особам без виключення, від імені та в інтересах ТОВ "Поліський стандарт" або щодо нього, вчиняти будь-які дії направлені на перешкоджання, без дозволу та присутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" та блокування роботи ТОВ "Цефей-Еко" у будь-який спосіб, спрямованих на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) предмету застави, а саме: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1 469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада.

Отже, вжитими судом заходами надано право лише ТОВ "Цефей-Еко" вчиняти дії спрямовані на одержання у володіння вищезазначеного предмету застави, а саме - проводити його збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, як було встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Мирогощанське" згідно п.1.4 Договору від 30.09.2019, на підставі підписаних сторонами Договору актів приймання-передачі посівів за період з квітня по червень 2020 року та Додаткової угоди від 01.06.2020, набуло право власності на посіви загальною вартістю 21959215 грн., а оскаржувана ухвала суду першої інстанції безпосередньо стосується прав та обов`язків ТОВ "Мирогощанське", оскільки вжитті судом заходи забезпечення позову перешкоджають апелянту реалізовувати правомочності власника незавершеного виробництва.

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу позивач, зокрема, посилається на недійсність Договору від 30.09.2019 на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур у зв`язку з відсутністю повноважень виконавчого директора ТОВ "Поліський стандарт" Власюка В.В. на підписання даного договору.

Колегія суддів приймає до уваги передбачений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип презумпції правомірності правочину.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

А тому, в межах доводів та вимог даної апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не вправі давати оцінку Договору від 30.09.2019 на вирощування та поставку посівів сільськогосподарських культур на предмет його дійсності.

Відповідно до положень п.4 ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 про забезпечення позову у справі №918/686/20 вирішено питання про права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське", яке не було залучене до участі у справі, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не були враховані права та інтереси ТОВ "Мирогощанське", наявність яких встановлено ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.11.2020, колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення позову порушують принцип співмірності відношення негативних наслідків від вжиття таких заходів для забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що ухвала Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20 вже переглядалася в апеляційному порядку за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт".

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 у справі №918/686/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20 - без змін

Стаття 272 ГПК України регулює порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3, 4 зазначеної статті якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 та Постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 у справі №918/686/20 та про ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про забезпечення позову у справі №918/686/20 від 08.07.2020.

На підставі ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 136-140, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14 липня 2020 року про забезпечення позову у справі №918/686/20 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14 липня 2020 року та Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 липня 2020 року у справі №918/686/20 - скасувати. Прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про забезпечення позову у справі №918/686/20 від 08.07.2020.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (11772, Житомирська обл., Новоград - Волинський р-н, с. Броники, вул Шосейна, буд. 5-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" (35623, Рівненська обл., Дубенський р-н., с.Мирогоща Перша, вул.Загребля, 10, ) 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мирогощанське" (35623, Рівненська обл., Дубенський р-н., с.Мирогоща Перша, вул.Загребля, 10, ) в дохід Державного бюджету України 100,00 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у справі №918/686/20.

5. Господарському суду Рівненської області видати судові накази.

6. Матеріали оскарження ухвали повернути до Господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строк та в порядку встановленому ст.ст.287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "20" листопада 2020 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Коломис В.В.