РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/3937/20
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 39 125,12 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Маріупольський міжрайонний відділ Управління поліції охорони в Донецькій області звернувсь до суду з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" страхового відшкодування в розмірі 39 125,12 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.03.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 02.04.2020 року.

13.04.2020 року до канцелярії суду відповідачем подано заяву про продовження процесуального строку для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву та клопотання про зупинення розгляду справи до дати зняття надзвичайної ситуації та карантинного режиму в країні.

15.04.2020 року до канцелярії суду позивачем подано заяву з доданими документами.

10.08.2020 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним до відповідача позовних вимог та просить суд витребувати у Державного агентства автомобільних доріг України інформацію.

В обґрунтування клопотання про витребування доказів, відповідачем зазначено, що оскільки відповідачем не вдалось отримати належної інформації від Державного агентства автомобільних доріг України на підставі запиту від 26.02.2019 року, тому просить суд витребувати вказану у запиті інформацію.

Судом встановлено, що листі приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" вих. №489/с від 05.04.2019 року зазначено, що: «з метою з`ясування заявленої дорожньо-транспортної пригоди, а саме наявності дорожніх знаків на перехресті, на якому сталася ДТП станом на дату події, ПрАТ «СК «Перша» здійснила відповідний запит до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор). Отримана від Укравтодор відповідь також підтверджує, що…».

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно пунктів 1, 4, 5 ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Клопотання відповідача не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю.

25.08.2020 року до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив.

Також, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 " Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до частини 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній з 02.04.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідно до частини 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно з частиною 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Як вбачається з постанови Володарського районного суду Донецької області від 10.10.2018р. у справі №222/291/18, ОСОБА_1 31.08.2017р. о 17:05 год. у смт Володимирівка Волноваського району Донецької області на нерегульованому перехресті вулиць Островського - Грушева при відсутності знаків пріоритету, під час керування транспортним засобом DAF 95XF430, державний номер НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_2 , який наближався праворуч, чим порушив вимоги п.16.12 Правил дорожнього руху України (на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч); в результаті зазначених дій сталась дорожньо-транспортна пригода з матеріальними збитками.

Одночасно, у мотивувальній частині зазначеного процесуального документа, суд вказав на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наявність вини останнього обґрунтовуючи це тим, що зазначене на схемі розташування на проїзній частині транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, слідова інформація, а також зафіксовані пошкодження транспортних засобів, які переважно мають деформацію з правого переднього боку, свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 порушень п.16.12 Правил дорожнього руху України, який, маючи намір виконувати перетин перехрестя ліворуч, не надав перевагу транспортному засобу ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який наближався праворуч.

При цьому, зважаючи на те, що на момент розгляду справи закінчився строк для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, Володарським районним судом Донецької області закрито провадження з розгляду зазначеної справи.

Відповідно до п.7 ч.1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Тобто, закриття провадження відбулося у зв`язку з закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Наразі, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення з наведених вище підстав не означає відсутність в діях особи вини для настання цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, наявність вини ОСОБА_1 у порушенні 31.08.2017р. вимог Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_2 , є доведеною і встановленою постановою Володарського районного суду Донецької області від 10.10.2018р. у справі №222/291/18.

Також, в матеріалах справи наявні протокол про адміністративне правопорушення серії БР №017459 від 31.08.2017 року та схема дорожньо-транспортної пригоди в якій наявна відмітка про відсутність наявності дорожніх знаків пріоритету на головній дорозі та на другорядній дорозі.

А тому, в матеріалах справи достатньо належних допустимих доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді 31.08.2017 року.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки DAF 95XF430, державний номер НОМЕР_1 , застрахована у приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Перша" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АМ/0594992, ліміт за шкоду майну - 100 000,00 грн., франшиза становить 1 000,00 грн.

У зв`язку з настанням страхового випадку, позивачем подано до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.09.2017 року (вх. №2878 від 06.09.2017 року), заяву вих. №1456/48/01 від 26.11.2018 (вх. №16 від 03.01.2019) з копією постанови Володарського районного суду Донецької області від 10.10.2018р. у справі №222/291/18 щодо ОСОБА_1 та заяву №133/48/01-2019 від 31.01.2019 року про надання відповіді, в якій просив терміно вирішити питання щодо виплати страхового відшкодування по справі №17-00-001383.

У відповідь приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» листом вих. № 489/с від 05.04.2019 повідомило позивача про відсутність правових підстав для проведення виплати страхового відшкодування з огляду на відсутність вини ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, та, як наслідок, вважати його собою, відповідальною за завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Отже, законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій - в праві визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та його наслідками.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Статтею 5 цього ж Закону визначено вичерпний перелік суб`єктів оціночної діяльності.

Позивачем надано звіт №102 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 11.06.2019 р. (дата оцінки станом на дату ДТП 31.08.2017р.) відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого, з технічної точки зору, власнику КТЗ ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, складає 36 625,12 грн.

Також, в матеріалах справи наявний наданий відповідачем звіт №967/17 про оцінку збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 04.10.2017 р. (дата, на яку здійснювалась оцінка 31.08.2017р.) відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ ЗАЗ Lanos, державний номер 050474 з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 34 030,67 грн. в т.ч. ПДВ в розмірі 2 183,98 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом враховано, що на підставі заявки ПрАТ «СК «Перша» 19.09.2017 року було складено звіт про оцінку збитку, завданого власнику КТЗ №867/17 від 04.10.2017 року. Та, при складанні акту огляду оцінювачем, гр. ОСОБА_3 , вказаний документ також був підписаний уповноваженою особою позивача, який таким чином погодився із вказаним переліком пошкоджень ТЗ ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_2 .

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відповідно до статті ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому розмір оціненої шкоди судом приймається відповідно до звіту №967/17 про оцінку збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 04.10.2017 р. наданого відповідачем.

Також, в матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачем відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_2 . У зв`язку з чим, відповідно до п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування повинно буте сплачено без урахування ПДВ, яке відповідно до звіту про оцінку збитку, завданого власнику КТЗ №867/17 від 04.10.2017 року становить 2 183,98 грн.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Враховуючи вищезазначене, розмір страхового відшкодування складає: 34 030,67 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу) - 2 183,98 грн. (ПДВ) - 1000,00 грн. (франшиза) = 30 846,69 грн.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_2 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 30 846,69 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 5 778,43 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У позовній заяві позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн.

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та жодних доказів на підтвердження таких витрат позивачем не надано, а також не надано заяву про надання таких доказів після винесення рішення у справі.

Враховуючи вищезазначене в суду відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 79, 129, ст. ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (03150, місто Київ, вулиця Фізкультури, будинок 30, ) на користь Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області (87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 84 ) суму страхового відшкодування в розмірі 30 846 (тридцять тисяч вісімсот сорок шість) грн. 69 коп. та судовий збір в розмірі 1 770 (одна тисяча сімсот сімдесят) грн. 30 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий