ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Черкаси справа № 925/891/20

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Романенко Л.В., у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-50», Одеська область, смт Миколаївка, вул. Калініна, 45

до Приватного акціонерного товариства «Лебединський насіннєвий завод», Черкаська область, Шполянський район, с. Лебедин, вул. Заводська, 17

про визнання третейського застереження в угоді недійсним

представники сторін в судове засідання не з`явились.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга-50» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Лебединський насіннєвий завод» про визнання третейської угоди недійсною, в якому просить суд визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформлену п. 10.2 Договору поставки №Д-ВА-19-01076 від 11.05.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Лебединський насіннєвий завод» (, юридична адреса: 20635, Черкаська область, Шполянський район, с. Лебедин, вул. Заводська, 17) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга-50» (, юридична адреса: 67000, Одеська область, Миколаївський район, смт Миколаївка, вул. Калініна, 45),

та відшкодувати судові витрати.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою Господарського суду від 14.07.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду від 11.08.2020 року підготовче засідання було відкладено.

Ухвалою Господарського суду від 07.09.2020 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 26.10.2020.

Позивач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, участь свого представника у судове засідання не забезпечив, надав суду оригінали документів для розгляду справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, участь свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем надано для огляду судом та позивачем оригінал спірного Договору поставки №Д-ВА-19-01076 від 11.05.2019, видаткові накладні. Позивачем підтверджено отримання податкових декларацій, оформлення податкового кредиту на господарські операції та розрахунки з відповідачем, проведення часткової оплати - але з інших правових підстав.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, що вказані в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДРПОУ.

Інших доказів сторонами не надано. Справа розглядається за наявними в ній доказами та матеріалами. Відповідач не скористався своїм правом на участь представника в судовому засіданні та заперечення проти вимог. Доказів погашення боргу не представив.

Позивач не змінив підставу чи предмет спору. Позивач не збільшував і не зменшував розмір позовних вимог.

Сторони не пропонували вирішити спір в позасудовому порядку.

В судовому засіданні 26.10.2020 були підписані вступна та резолютивна частини рішення суду без його проголошення - відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

11.05.2019 року між приватним акціонерним товариством «Лебединський насіннєвий завод» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга-50» укладено договір поставки №Д-ВА-19-01076 (а.с. 8-12).

Договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами.

Відповідно п. 10.2. Договору позивач та відповідач встановили, що на вимогу будь-якої зі сторін, спір по даному договору може бути переданий на вирішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник». Сторони погодили, що норми даного пункту договору є третейською угодою у вигляді третейського застереження, і погоджують передачу будь-якого спору, що може виникнути по даному договору або в зв`язку з ним, на розгляд третейського суду за бажанням будь-якої зі сторін. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», а розгляд спорів буде здійснюватися одноособово суддею Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник»; за відсутності можливості розгляду спору зазначеним суддею - будь-яким суддею Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», що призначений його головою.

Тобто - між позивачем та відповідачем було укладено третейську угоду у формі третейського застереження в договорі.

На виконання договору поставки № Д-ВА-19-01076 відповідачем було поставлено, а позивачем отримано товар, відповідно специфікації до договору поставки №Д-ВА-19-01076 (а.с. 47, 55), що підтверджується копіями видаткових накладних (а.с. 41-53, 56).

Позивачем на рахунок відповідача було здійснено часткову оплату грошових коштів , що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 54,57).

В березні 2019 року ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» звернувся до Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник» з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-50» про стягнення боргу (а.с. 7-8).

Позивач вважає третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформлену п.10.2. договору поставки №Д-ВА-19-01076 - недійсною.

Відповідач вимоги заперечив.

Інших доказів, пояснень та документів суду сторонами не подано.

Оцінюючи письмові пояснення учасників та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом про визнання третейського застереження, оформленого п.10.2. договору поставки №Д-ВА-19-01076 - недійсним.

Відповідно до умов гл. 54 ЦК України та п. 2.1. договору поставки відповідач ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» зобов`язалось передати позивачеві ТОВ «Ліга-50» у власність товар, а позивач зобов`язався отримати товар та сплатити за нього грошові кошти в обумовлений строк та в обумовленому розмірі.

Відповідно до умов ст. 5 Закону України «Про третейські суди» та п. 10.2. Договору поставки позивач та відповідач встановили, що на вимогу будь-якої зі сторін, спір по даному договору може бути переданий на вирішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник». Сторони погодили, що норми даного пункту договору є третейською угодою у вигляді третейського застереження, і погоджують передачу будь-якого спору,що може виникнути по даному договору або в зв`язку з ним, на розгляд третейського суду за бажанням будь-якої зі сторін. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», а розгляд спорів буде здійснюватися одноособово суддею Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», а за відсутності можливості розгляду спору зазначеним суддею - будь-яким суддею Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник», що призначений його головою.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави визнання недійними договорів, угод, правочинів законодавцем визначені в приписах ст.ст. 203, 215 ЦК України:

Ст. 203 ЦК Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ст. 215 ЦК Недійсність правочину.

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд враховує, що вказані законодавцем в ЦК України підстави - розширеному тлумаченню не підлягають.

Позивач просить визнати третейське застереження, що є частиною договору поставки №Д-ВА-19-01076 - недійсним з підстав перевищення представником юридичної особи - позивача своїх повноважень при укладенні оспорюваного правочину.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.13 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

п.3.4. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Таким чином, суд оцінює критично подані позивачем документи та зазначені ним підстави позову, оскільки умови договору є виконаними, волевиявлення сторін були направлені на настання певних юридичних наслідків, позивач розумів ризики господарської діяльності і ймовірні обмеження своїх повноважень, а мета даного позову направлена на ухилення позивача від виконання грошового зобов`язання та ревізування судового рішення, прийнятого не на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності - недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили - з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» nо.23465/03 від 08.03.2012р.);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін: (рішення «Серявін проти України» nо. 4909/04 від 10.02.2010р., рішення «Трофімчук проти України» nо. 4241/03 від 28.10.2010р.);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» nо. 4994/04 від 09.09.2011р.).

Позивачем не доведено порушення свого права з викладених ним підстав - з боку відповідача.

У суду відсутні правові підстави для задоволення позову, тому в задоволенні позову належить відмовити повністю з мотивів безпідставності та необґрунтованості вимог.

За таких умов судові витрати в розмірі судового збору відповідно до приписів ст. 129 ГПК України належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-50», Одеська область, смт Миколаївка, вул. Калініна, 45, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Лебединський насіннєвий завод», Черкаська область, Шполянський район, с. Лебедин, вул. Заводська, 17, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

про визнання недійсним третейської угоди у вигляді третейського застереження, оформленого п.10.2 договору поставки № Д-ВА-19-01076 від 11.05.2019 року недійсним - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення чи через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 12.11.2020

Суддя Г.М. Скиба