УХВАЛА

12 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 908/2257/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Дроботової Т. Б., Мачульського Г. М.,

секретар судового засідання - Дерлі І. І.

за участю представників сторін:

позивача - Замета Н. О., Соколова В. Д.,

відповідача - Забержевський О. В., Міняйло А. М.,

третьої особи - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 (судді: Вечірко І. О. - головуючий, Верхогляд Т. А., Парусніков Ю. Б.)

та рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 (суддя Смірнов О. Г.)

за позовом Бердянської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд державного майна України

про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади,

ВСТАНОВИВ:

Бердянська міська рада (далі - Рада, Позивач) звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" (далі - ПрАТ "Бердянськбуд", Відповідач) про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади м. Бердянськ.

Позов мотивовано тим, що 22.12.2017 рішенням Бердянської міської ради VII скликання (37 сесія) № 3 відповідно до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська гуртожитки, зокрема, за адресою м. Бердянськ, вул. Свободи, 60. При цьому пунктом 8 зазначеного рішення передбачено, що у випадку відсутності згоди власників (володільців, балансоутримувачів) гуртожитків, вказаних у п. 6, юридичному управлінню виконавчого комітету Бердянської міської ради необхідно здійснити претензійно-позовну роботу, спрямовану на виконання цього рішення. Оскільки ПрАТ "Бердянськбуд", як власник гуртожитку, рішення про передачу його у власність територіальної громади не приймало, Позивачем, з посиланням на положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та норми Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" ініційовано спір про передачу гуртожитку у власність територіальної громади за рішенням суду на безоплатній основі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020, позовні вимоги задоволено; зобов`язано Відповідача передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради гуртожиток на вул. Свободи, буд. 60 у розмірі 277/600 часток.

Указані судові рішення мотивовані тим, що передача спірного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади м. Бердянська, з урахуванням цілей прийняття Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", обумовлена саме забезпеченням реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитку, зокрема, шляхом приватизації займаних кімнат, а отже, припинення права власності Відповідача на об`єкт нерухомого майна не порушує приписів Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу мирного володіння майном з огляду на дотримання у даному випадку справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи - власника.

Зокрема, за висновком судів, спірний гуртожиток, який увійшов до статутного капіталу Відповідача в процесі приватизації державного майна, підлягає передачі у власність територіальної громади за рішенням суду відповідно до положень Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", дія якого поширюється на майно державної форми власності (гуртожитки), що увійшли до статутного фонду (капіталу) під час приватизації чи корпоратизації і в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб. Одночасно Бердянською міською радою, як Позивачем у справі, було дотримано встановлений чинним законодавством порядок передачі гуртожитків, зокрема, щодо прийняття рішення, яким фактично надано згоду прийняти до комунальної власності спірний гуртожиток, та звернення до Відповідача для вирішення питання щодо такої передачі.

У касаційній скарзі ПрАТ "Бердянськбуд" просить скасувати зазначені судові рішення.

При цьому у вказаній скарзі заявник зазначає, що підставами для касаційного оскарження вказаних судових рішень є неврахування судами висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у подібних правовідносин, викладених у постанові від 02.07.2019 у справі №48/340, а також висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 1, 2, 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", пункту 9 частини другої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 30.05.2011 у справі № 6-12ц11.

Також в якості підстави подання касаційної скарги заявник зазначає те, що господарські суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не дослідили зібрані у справі докази.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення.

Від третьої особи відзиву не надходило.

Від Фонду державного майна України надійшли пояснення, які, враховуючи дату їх надходження, не приймаються колегією суддів до уваги.

Ухвалою Верховного Суду від 16.09.2020 у складі колегії суддів Зуєва В. А. - головуючого, Краснова Є. В., Мачульського Г. М. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 у справі № 908/2257/19.

Розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №29.3-02/2576 від 13.10.2020 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 908/2257/19 у зв`язку з запланованою відпусткою судді Краснова Є. В.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 13.10.2020 для розгляду справи № 908/2257/19 визначено колегію суддів у складі: Зуєв В. А. - головуючий, Дроботова Т. Б., Мачульський Г. М.

Згідно з частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Як уже зазначалося, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Відповідач посилався на те, що господарські суди попередніх інстанцій під час прийняття оскаржуваних рішень не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у подібних правовідносин, викладених у постанові від 02.07.2019 у справі № 48/340, а також висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 1, 2, 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", пункту 9 частини другої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 30.05.2011 у справі № 6-12ц11.

Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження не підтвердилися, тому касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 у справі № 908/2257/19 підлягає закриттю з огляду на наступне.

За змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, у справі № 48/340 розглядались позовні вимоги заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", Всеукраїнського громадського благодійного фонду "Батьківська турбота", Благодійної організації "Центр реабілітації соціально дезадаптованих дітей, підлітків та молоді "Ковчег", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Федерації професійних спілок України, Дочірнього підприємства "Санаторій імені Першого травня" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності про: 1) визнання права власності держави в особі Фонду держмайна на нерухоме майно загальною площею 2 732,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гамарника, 40, а також споруди, передавальні пристрої та елементи благоустрою; 2) витребування у власність держави в особі Фонду держмайна з незаконного володіння Всеукраїнського громадського благодійного фонду "Батьківська турбота" спірного нерухомого майна; 3) визнання недійсним з моменту укладення договору № 8000109/2002-24 купівлі-продажу будівель другого відділення ДП "Санаторій імені Першого травня" на вул. Гамарника, 40 у м. Києві загальною площею 2732,2 кв.м та вартістю 1915200 грн, укладеного 30.082002 між Укрпрофоздоровницею, ВГБФ "Батьківська турбота" та Благодійною організацією. При цьому позов було обґрунтований тим, що майно санаторію імені Першого травня в м. Києві (Пуща-Водиця), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гамарника, 40, є державною власністю та Укрпрофоздоровниці не передавалося, у зв`язку із чим прокурор указував на недійсність договору №8000109/2002-24, за яким Укрпрофоздоровниця відчужила спірне майно на користь ВГБФ "Батьківська турбота", та наявність підстав для повернення такого майна у державну власність.

Таким чином, предмети та підстави позову, а відтак і обставини, які підлягали доведенню сторонами, у справі № 48/340 та у цій справі є суттєво відмінними.

У справі № 6-12цс11 розглядалися позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства "Фірма "Авіаінвест", регіонального відділення Фонду державного майна України у м. Києві, третя особа Соломянська районна у м. Києві рада, про визнання незаконним розпорядження, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та виключення гуртожитку зі статутного капіталу акціонерного товариства. При цьому предметом дослідження при розгляді вказаних позовних вимог, у тому числі у Верховному Суді України, було питання можливості включення гуртожитків до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, з урахуванням положень Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Разом з тим, у справі № 908/2257/19 питання можливості чи неможливості включення гуртожитків до вартості майна підприємств під час приватизації судами не досліджувалися, а отже ними не застосовувалися норми Законів України "Про приватизацію майна державних підприємств" та "Про приватизацію державного житлового фонду", враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади м. Бердянськ відповідно до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Отже, предмети, підстави спору і обставини у справі № 6-12ц11 та у цій справі також не є тотожними.

Доводи заявника про наявність передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для подання касаційної скарги, оскільки, на думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не дослідили зібрані у справі докази, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи, що вказані доводи зводяться до незгоди ПрАТ "Бердянськбуд" з встановленими судами фактичними обставинами справи. Крім того, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 зазначеного Кодексу недослідження судом зібраних у справі доказів може бути підставою для подання касаційної скарги та скасування судового рішень з направленням справи на новий розгляд за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 у справі № 908/2257/19.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" на підставі п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Т. Б. Дроботова

Г. М. Мачульський