ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.11.2020 Справа №905/1661/20

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., розглянувши матеріали справи №905/1661/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Ященко Ігоря Володимировича, м. Торецьк Донецької області,

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло", м. Маріуполь Донецької області,

відповідача 2 Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської", м. Торецьк Донецької області,

про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних витрат,-

Суть справи:

Фізична особа-підприємець, Ященко Ігор Володимирович , звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою б/н від 07.09.2020 до відповідача- 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" та відповідача-2 Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської" про:

- солідарне стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 95 703,36 грн.;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" (відповідач 1) пені у сумі 755,14 грн.;

- солідарне стягнення 3% річних у сумі 2248,49 грн.;

- солідарне стягнення інфляційних витрат у сумі 1235,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання Товариством з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської" зобов`язань за Договором №35 від 15.05.2014 про надання послуг із перевезення вантажу та невиконання Товариством з додатковою відповідальністю "Добре тепло" зобов`язань за договором поруки №0106 від 01.06.2016, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань за Договором №35 від 15.05.2014, внаслідок чого порушено право позивача на отримання грошових коштів в межах укладених договорів за надані послуги з перевезення.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.09.2020 року залишено позовну заяву без руху на підставі ст.164, ст.172, ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

25.09.2020 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява б/н від 23.09.2020 про усунення недоліків по справі №905/1661/20 з доказами направлення належної копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача 1.

Ухвалою господарського суду від 29.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було надано строк для надання відзивів та відповіді на відзив, проте сторони не скористались зазначеними правами, у зв`язку з чим суд розглядає справу в межах доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, надані позивачем, суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2014р. між ФОП Ященко І.В. та ТДВ «ОП «Шахта імені святої Матрони Московської» було укладено договір № 35 про надання послуг по перевезенню вантажів.

Строк договору на момент його укладання був встановлений до 31.12.2015 року. Протягом строку дії договору сторонами були укладені додаткові угоди, за якими строк договору подовжувався. Так, 28.12.2015 року строк дії договору подовжений до 31.12.2016 року, 28.12.2016 до 31.12.2017 року, 22.12.2017 до 31.12.2018 року,12.12.2018 до 31.12.2019 року відповідно, що підтверджується відповідними додатковими угодами, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до умов договору, позивач зобов`язався надати відповідачу 2 послуги з перевезення вантажів, найменування і вага яких, а також інші істотні умови визначаються сторонами у заявках, відповідач 2, у свою чергу, відповідно до п. 3.2.8. Основного договору, зобов`язався сплатити надані позивачем послуги у порядку та у строки, передбачені цим договором.

Згідно п. 4.3 Основного договору вартість послуг з перевезення формується відповідно до погоджених Додатком №3 до Основного договору тарифів. Також, у п.2.13 Основного договору вказано, що послуги з перевезення підтверджуються Актом надання послуг, в якому зазначається вартість наданих послуг.

Відповідно до п. 4.5. Основного договору визначено, що розрахунки за перевезення здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача згідно з виставленого рахунку в наступному порядку: попередні розрахунки розмірі вартості перевезення, вказаної в заявках відповідача 2 та в Додатку до Основного договору; остаточний розрахунок - протягом 20 банківських днів з моменту підписання сторонами Акту про надані послуги.

Пунктом 4.7. Основного договору передбачено, що сторони зобов`язані проводити звіряння взаєморозрахунків при припиненні Основного договору, а також при клопотанні будь-якої з сторін, в результаті чого підписується Акт звіряння.

Позивач вказує на несвоєчасну оплату за послуги перевезення за Основним договором, внаслідок яких утворилася заборгованість.

Відповідно до розрахунків заборгованості, які є додатком до позовної заяви, відповідачем 2 було надано послуги на суму 105 414, 54 грн. Відповідачем 2 частково було сплачено надані позивачем послуги в частині заборгованості за актом від 10.10.2019 року у розмірі 9 711, 18 грн.

До матеріалів справи позивачем надані засвідчені копії актів про надання послуг, підписані з боку позивача та відповідача-2, з яких вбачається, що протягом 10.10.2019- 31.12.2019 року відповідачем-2 було отримано послуги з перевезення вантажів. В актах зазначено, що послуги надані належним чином та строк, претензій з боку відповідача немає.

31.03.2020 року між позивачем та відповідачем - 2 був підписаний акт звірки, в якому сторони констатували факт заборгованості відповідача - 2 за договором в сумі 95 703, 36 грн.

01.06.2016 року позивач, відповідач 1 та відповідач 2 уклали договір поруки № 0106 згідно з яким Поручитель (відповідач 1) поручився перед Кредитором (позивач) за виконання Боржником його зобов`язання за основним договором.

П.2.1 сторони визначили, що під основним договором розуміється договір № 35 від 15.04.2014 року, та додаткові угоди існуючі та ті, що будуть укладені в майбутньому між позивачем та відповідачем-2. Термін дії Основного договору з 15.04.2014 року до 31.12.2016 року, а в частині фінансових зобов`язань Боржника - до фактичного виконання таких зобов`язань в повному обсязі.

Сторони передбачили, що Кредитор (позивач) не мав право збільшувати умови основного договору без згоди Поручителя.(п.4.2.2 ).

Також сторони погодили, що Поручитель на відповідає перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за Основним договором, якщо до основного договору були внесені зміни без письмової згоди Поручителя (4.3.2).

За змістом п. 6.1. Договір поруки вступає в силу з 1.06.2016 року і діє до повного виконання Боржником та Поручителем зобов`язань за основним договором.

Згідно із п. 6.4 договір припиняється у випадку зміни зобов`язання без згоди Поручителя, якщо збільшився обсяг його відповідальності.

Згідно п.5.1. договору поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання умов Основного договору.

30.07.2020 року, на підставі пункту п.3.2 договору поруки, відповідно до якого Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені у вимозі Кредитора, протягом 10 банківських днів з моменту одержання вимоги, позивач надіслав вимогу про виконання Поручителем оплати вартості послуг перевезення у сумі 95 703, 36 грн.

У відповідності п.9.4 договору поруки позивач надіслав Вимогу Поручителю на адресу, яка є його зареєстрованим місцезнаходженням. 05.08.2020 року Вимогу було повернуто Укрпоштою через зміну місця перебування організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 909 ЦК України, якою регулюються спірні відносини між позивачем та відповідачеи-2, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналізуючи зміст укладеного між сторонами договору, суд зазначає, що звертаючись з позовом, позивач підтвердив належним та допустимими доказами факт надання послуг перевезення та наявність заборгованості на суму 95 703,36. Відповідач -2 не спростував зазначене, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача -2 в цієї частині є обґрунтованими.

За змістом ч. 2 ст. 625 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із простроченням виконання відповідачем - 2 зобов`язання за договором перевезення, позивач скористався свої правом на стягнення відсотків та інфляційних витрат, з яких 2 248, 49 грн. - 3% річних (нараховані до 8.09.2020 року), 1 235, 09 грн.- інфляційні збитки (за період листопад, грудень 2019 року, січень-липень 2020 року).

Перевіривши розрахунок 3 % річних позивача , суд зазначає, що за змістом договору строк виконання зобов`язання встановлений - 20 банківських днів. Проте, позивачем не враховане, що неробочими днями для банків у грудні 2019 року - січні 2020 року, крім суботи та неділі, були 25, 29-31 грудня та 1, 6-7 січня, проте робочими були 21, 28 грудня та 11 січня.

Таким чином, позивачем не вірно був визначений строк виконання зобов`язань за актами від 10.12.2019, 20.12.2019 року та 31.12.2019 року.

Врахувавши ці обставини, суд зазначає, що стягненню підлягає 3 % річних в сумі 2 247,04 грн.

Стосовно інфляційних витрат, суд зазначає, що розрахунок позивача є невірним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі № 910/24266/16, вимога сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 вбачається, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 у справі №910/9938/17.

Таким чином, законодавством визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

До того ж у розрахунку позивач не вірно визначив дати з яких зобов`язання є простроченим, в умовах, зазначених судом вище, при висловлені позиції щодо стягнення 3 % річних. Враховуючи те, що у листопаді 2019 року борг відповідача не існував протягом всього місяця , вимоги позивача в частині інфляційних витрат за листопад є неправомірними. Стосовно інфляційних витрат у грудні, позивачем розрахована заборгованість за частину боргу 64535, 61 грн., проте, у зв`язку з тим , що у грудні показник інфляції був менш 100% (дефляція) інфляційні витрати склали - (мінус)129, 07 грн.

Сума боргу, яка мала місце протягом всього місяця у січні 2020 року складала 91415,32 грн. Таким чином правомірними є вимоги за січень в сумі 182,83грн. та 1146,38 грн. - за період лютий-липень 2020 року, коли сума боргу складала 95 703,36 грн.

Враховуючи дефляцію, стягненню підлягає 1 200,14 грн.

Проте, зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. З цього приводу суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 554 Цивільного кодексу у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ст. 559 ЦК України у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Як свідчить укладений між сторонами договір поруки, відповідач-1 прийняв на себе зобов`язання за виконання основного договору з терміном дії до 31.12.2016 року. Збільшення сторонами основного договору строку його дії, породжує збільшення обсягу зобов`язань за основним договором за рахунок вартості послуг, отриманих в новому періоді. Це, в свою чергу, породжує збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Як зазначалося вище, сторони договору поруки домовились про неприпустимість зміни основного договору без погодження з поручителем та про припинення договору поруки у випадку зміни зобов`язання без згоди поручителя, якщо збільшиться обсяг його відповідальності (п. 6.4).

Як встановлено вище, 28.12.2016 року сторони основного договору збільшили строк дії договору до 31.12.2017 року. При цьому , суду не надано доказів згоди відповідача-1 на таку зміну.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України (в редакції на 28.12.2020 року) порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом враховане, що в основному договорі не було визначено обсяг фінансових зобов`язань, проте було зазначено, що обсяг послуг та їх вартість визначаються в заявках та актах на перевезення. Проте, укладаючи договір поруки, позивач та відповідачі пославшись на основний договір , визначили строк його дії до 31.12.2016 року. Таким чином, відповідач-1 правомірно розраховував на те, що він буде відповідати по зобов`язаннях, які виникнуть за послуги, отримані відповідачем -2 в цьому періоді. Домовившись про можливі додаткові угоди, які будуть укладені в майбутньому до основного договору (п.2.1 ), сторони чітко встановили, що такі зміни не повинні збільшувати обсяг відповідальності поручителя, крім випадків погодження поручителем таких змін (п. 4.2.2,6.4).

Враховуючи викладене та в умовах відсутності доказів про протилежне, суд зазначає, що порука відповідача -1 припинилась із збільшенням строку основного договору, за яким в межах нових строків позивачем виконувалися послуги перевезення, а у відповідача - 2 виникали нові зобов`язання, згоду на які поручитель не надавав.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволені позову до поручителя в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч.9 зазначеної статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи те, що спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача-2, суд стягує суму судового збору з останнього в розмірі, пропорційному замовленим вимогами.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 175, 193, 625 Господарського кодексу, а також ст. ст. 18, 233 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Ященко Ігоря Володимировича про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 95 703, 36 грн, 3% річних у розмірі 2 248, 49 грн., інфляційних витрат у розмірі 1 235, 09 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" та Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" пені у розмірі 755, 14 грн. - задовольнити частково.

2. Сягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської» (85201, Донецька область, місто Торецьк, вулиця Фестивальна, будинок 1, ) на корить Фізичної особи-підприємця Ященко Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) основну заборгованість у розмірі 95 703, 36 грн., 3% річних у розмірі 2 247, 04 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 200, 14 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2086,22 грн.

3.В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2020р.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному web-порталі судової влади України в мережі Інтернет за web-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.