ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Справа № 915/1193/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без виклику сторін

справу № 915/1193/20

за позовом державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт,

вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54020;

до товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ,

вул. Заводська, 23/26, м. Миколаїв, 54002;

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 1974 грн. 55 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державним підприємством (ДП) Миколаївський морський торговельний порт пред?явлено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ грошових коштів у загальній сумі 1974 грн. 55 коп., із яких: 1699 грн. 12 коп. основний борг; 212 грн. 08 коп. пеня; 44 грн. 73 коп. 3 % річних; 18 грн. 62 коп. інфляційні втрати, з посиланням на неналежне виконання ТОВ МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ грошових зобов?язань за укладеним між сторонами договором від 17.08.2016 № 49-Р, а саме, зобов?язань щодо своєчасної та у повному обсязі сплати податку за земельну ділянку під об?єктом оренди за договором від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ оренди державного нерухомого майна, укладеним між ТОВ МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню в порядку п. 3.2 договору, а також здійснені нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ДП Миколаївський морський торговельний порт також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат.

Ухвалою суду від 29.09.2020 відкрито провадження в даній справі та вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача, належним чином повідомленого про відкриття провадження у справі, що підтверджується підписом уповноваженої особи останнього на поштовому повідомленні про вручення відправлення з ухвалою від 29.09.2020, відзив на позовну заяву не надійшов.

Ураховуючи викладене, та що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Між ДП Миколаївський морський торговельний порт (балансоутримувачем) та ТОВ МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ (орендарем) укладений договір від 17.08.216 № 49-Р (далі ? договір), предметом якого є взаємовідносини сторін щодо відшкодування (компенсації) орендарем балансоутримувачу сплати податку за земельну ділянку під об?єктом оренди (далі ? майно) за договором оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ (далі ? договір оренди), укладеним між орендарем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області; підставою для укладання цього договору є п. 5.11 вищезазначеного договору оренди (п. 1 договору).

Балансоутримувач зобов?язується щорічно до 31-го грудня поточного календарного року виставляти орендарю рахунок на відшкодування (компенсацію) сплати податку за земельну ділянку під об?єктом оренди. Рахунок виставляється у розмірі податку за земельну ділянку, розрахованого згідно із Розділом XIII Плата за землю Податкового кодексу України. Розрахунок розміру відшкодування (компенсації), що підлягає сплаті орендарем, здійснюється балансоутримувачем за земельну ділянку під орендованим майном. Орендар зобов?язується оплачувати рахунки, виставлені балансоутримувачем згідно п. 2.1. договору, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку (п.п. 2.1-2.2 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом строку дії договору оренди, а в частині розрахунків ? до повного їх завершення орендарем; умови цього договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 22.07.2016 (п. 4.1 договору).

За твердженнями ДП Миколаївський морський торговельний порт, відповідачем під час дії договору допущено порушення його умов щодо своєчасної та у повному обсязі сплати податку за земельну ділянку під об?єктом оренди за договором оренди, а саме, не підписано та не повернено позивачу виставлений останнім акт від 30.09.2019 № 19568331 наданих послуг (виконаних робіт) на суму 1699 грн. 12 коп. з ПДВ та не оплачено відповідний рахунок від 30.09.2019 № 19568331 на суму 1699 грн. 12 коп. з призначенням Відшкодування сплати податку за земельну ділянку з 01.01.2019 по 06.09.2019 року, № 49-р від 17.08.2016, виставлений позивачем у зв?язку з припиненням дії договору оренди.

Указані вище рахунок та акт надіслані позивачем ТОВ МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ разом із супровідним листом від 15.10.2019 № 03/1305, що підтверджується відповідним фіскальним чеком АТ Укрпошта від 15.10.2019 № ФН та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 733 з відміткою про отримання представником відповідача 22.10.2019.

За твердженнями позивача, акт наданих послуг (виконаних робіт) від 30.09.2019 № 19568331 ТОВ МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ не підписано та не повернуто ДП Миколаївський морський торговельний порт, а рахунок від 30.09.2019 № 19568331 ? не оплачено і досі.

Викладені обставини є підставою для звернення ДП Миколаївський морський торговельний порт до суду з позовом у даній справі.

Цивільним законодавством передбачено, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов?язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів (ч.ч. 1, 4 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов?язковим для виконання сторонами. (ст. 628, 629 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов?язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ЦК України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов?язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов?язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов?язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов?язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов?язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (ч.ч. 1-3, 7 ст. 180 ГК України).

Таким чином, строк дії є істотною умовою господарського договору.

Із змісту укладеного сторонами договору, стягнення за котрим є предметом спору в даній справі, випливає, що його укладено з метою врегулювання відносин сторін щодо відшкодування (компенсації) орендарем балансоутримувачу сплати податку за земельну ділянку під об?єктом оренди за згаданим вище договором оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ; при цьому строк дії даного договору визначений саме строком дії договору оренди, з яким він нерозривно пов?язаний.

Ураховуючи викладене, для встановлення обставин дії та виконання умов договору, стягнення за який є предметом спору в даній справі (зокрема, дії цього договору в 2019 році, сплати земельного податку за котрий вимагає від відповідача ДП Миколаївський морський торговельний порт) необхідно дослідити обставини щодо умов та виконання договору оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ.

Разом із тим, судом встановлено, що матеріали справи не містять ні копії договору оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ, ні доказів його дії у спірний період (акту прийому-передачі предмету оренди, актів наданих послуг (виконаних робіт), доказів здійснення оплати за договором, тощо).

Не подано позивачем і доказів припинення дії договору оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ у 2019 році, посилання на яке міститься в позові.

У зв?язку з цим неможливо встановити чи діяв договір оренди у спірний період, та, відповідно, чи діяв у цей період договір від 17.08.2016 № 49-Р, стягнення заборгованості за яким є предметом позову ДП Миколаївський морський торговельний порт.

Окрім іншого, позивачем не подано суду і доказів на підтвердження визначеного ним розміру відшкодування (компенсації) сплати податку на земельну ділянку під об?єктом оренди та обґрунтованого розрахунку цієї суми.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст.ст. 77, 78 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З урахуванням викладеного, суд визнає, що позивачем не доведено наявності передбачених законодавством підстав для задоволення позову в даній справі.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт відмовити повністю.

2. Копії даного рішення направити учасникам справи на адреси, зазначені у вступній частині рішення.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М. Давченко