номер провадження справи 24/58/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 Справа № 908/566/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи № 908/566/20

за позовом: Фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича ( АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ),

про стягнення 53537,11 грн.

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: Гришин С.В., адвокат, ордер серія АР № 1014100 від 21.04.2020

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Дубков Артем Володимирович звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича про стягнення завданих збитків в сумі 53537,11 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020, наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвало суду від 10.03.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича залишено без руху в порядку п. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 01.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/566/20 за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/58/20. Підготовче судове засідання призначено на 18.05.2020.

23.04.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив (від 21.04.2020) на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

04.05.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (від 28.04.2020), в якій не погоджується з доводами відповідача та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

06.05.2020 відповідачем надані суду заперечення в порядку ст. 167 ГПК України.

Ухвалою суду від 14.05.2020, враховуючи, обмежувальні карантинні заходи запроваджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з подальшими змінами "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", підготовче судове засідання у справі відкладено до 09.06.2020.

Ухвалою суду від 09.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 29.07.2020.

17.06.2020 відповідачем подано до суду клопотання (вих. № 11563/08-08/20 від 17.06.2020) про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

17.07.2020 відповідачем до суду подано клопотання (вих. № 13649/08-08/20 від 17.07.2020), у якому останній, посилаючись на ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, просить суд у разі відмови у позові з Фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича на користь Фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою від 29.07.2020 закрито підготовче провадження у справі № 908/566/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.08.2020.

Ухвалою суду від 17.08.2020 відкладено розгляд справи по суті на 10.09.2020.

Ухвалою суду від 03.09.2020, у зв`язку з направленням на навчання головуючого судді у справі Азізбекян Т.А., судове засідання з розгляду справи № 908/566/20 по суті перенесено з 10.09.2020 на 06.10.2020.

У зв`язку з отриманням о 10:55 год. 06.10.2020 повідомлення про замінування адміністративної будівлі Господарського суду Запорізької області та проведенням в будівлі суду перевірочних дій працівниками вибухотехнічної лабораторії та Національної поліції, судове засідання 06.10.2020 об 11 год. 00 хв. по даній справі не проводилось.

Ухвалою суду від 06.10.2020 Судове засідання з розгляду по суті справи № 908/566/20 перенести на 21.10.2020.

21.10.2020 позивач через канцелярію суду надано клопотання про продовження строку розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 21.10.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що між сторонами укладений договір безоплатного користування майном №1 від 01.03.2017, на виконання умов якого позивачем передано, а відповідачем прийнято в безоплатне тимчасове користування майно (металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, вул. Курчатова, яке останній зобов`язався повернути. Виготовлення і монтаж металевої конструкції, виробленої з металу здійснено на замовлення позивача ФОП Дубкова А.В. підрядником ТОВ "Рекламно-виробнича компанія "Арована", що підтверджується копією проектно-кошторисної документації. Вартість металевої конструкції складає 53537,11 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2017. В червні 2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути взяте у безоплатне користування майно, здійснити факт його фактичної передачі, підписати відповідний акт, чим припинити дію Договору. При цьому вказує, що 19.06.2019 сторонами в офісному приміщенні ФОП Дубкова А.В. узгоджено та підписано як додаток до Договору акт приймання-передачі майна, але без зазначення дати його підписання, та досягнуто усної згоди, що одразу після підписання, але не пізніше наступного дня, майно буде повернуто власнику від ФОП Соколик О.О. у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі за договором, і тільки тоді сторони зафіксують дату в підписаному акті. Позивач зазначає, що у зазначений ним час відповідач не з`явився та фактично не передав об`єкт користування згідно акту приймання-передачі, ні в цей день, ні в наступні дні. На неодноразові звернення відповідач не реагував, майно не повернув. Позивачу 07.10.2019 стало відомо, що передані в користування ФОП Соколик О.О. металеві конструкції демонтовано невідомими особами та вивезено, факт чого зафіксовано свідками та відеозйомкою. Порушення відповідачем умов договору, неповернення майна та невжиття ним заходів щодо його збереження, за доводами позивача, є підставою для стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі вартості конструкції. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 202, 509, 526, 626, 629, 779, 827, 833, 834, 836 ЦК України та ст.ст. 193, 224, 225 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, свою право позицію виклав у відзиві на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 346 від 20.10.2016 дозволено розміщенгя 11 об`єктів зовнішньої реклами (білбордів) загальною площею 198 кв.м. терміном на 5 років, в тому числі на вул. Курчатова в районі храму. Також вказав на наявність усної домовленості сторін щодо сумісної діяльності, зокрема, що за наведеними у рішенні виконком адресами будуть знаходиться білборди відповідача, але позивач буде самостійно здавати їх в оренду та отриманий прибуток поділяти з відповідачем, а також відшкодовувати відповідачу кошти за оренду згідно договору оренди № 42 від 20.10.2016. Вимоги позивача про відшкодування шкоди вважає безпідставними, оскільки згідно з актом приймання-передачі майна 20.05.2019 відповідач повернув позивачу обумовлене договором майно, що також підтверджується наданою до матеріалів справи заявою свідка. Здійснення будь-яких дій по демонтажу споруд відповідач заперечує та вказує, що позивач протилежного не довів. Крім того відзначив відсутність всіх складових цивільного правопорушення, наявність яких необхідна для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Також відповідач вказав на недоведеність розміру заявлених позивачем збитків, оскільки одна і таж проектно-кошторисна документація надана позивачем також в якості доказів у господарських справах №№ 908/562/20, 908/569/20, 908/571/20. Просив в позові відмовити.

Позивач у наданій 04.05.2020 відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечив та зазначив, що сплата відповідачем орендної плати за договором № 42 від 20.10.2016 лише підтверджує ведення ним господарської діяльності, в тому числі з використанням орендованих у позивача металевих конструкцій. Відносно недоведеності розміру вартості знищеного майна позивач вказав, що однорідність кошторисів, які містяться у справах за позовом позивача до відповідача, пояснюється тим, що загальна кількість переданих відповідачу конструкції складає чотири одиниці і ці рекламні конструкції виготовлені відповідно до однорідної проектної документації. Щодо наявності умислу у діях відповідача, позивач звернув увагу, що з одинадцяти місць для розміщення реклами, демонтовані і знищені саме металеві конструкції, які передані відповідачу позивачем і відповідачем жодного разу не повідомлялось про можливу втрату майна.

У наданих суду 06.05.2020 запереченнях відповідач відзначив, що доводи позивача не спростовують факту повернення майна згідно відповідного акту приймання-передачі.

Також у наданих 16.07.2020 письмових поясненнях відповідач відзначив, що відповідно до чинного законодавства саме на кредитора покладається обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і завданим збитками і їх розмір, а на боржника - відсутність вини. З огляду на підписаний сторонами без зауважень акт приймання-передачі майна, факт невиконання відповідачем зобов`язання позивачем не доведено.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

Клопотання позивача про продовження строку розгляду справи залишено без задоволення.

В засіданні 21.10.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 346 від 20.10.2016 надано дозволи фізичній особі-підприємцю Соколику О.О. на розміщення 11 об`єктів зовнішньої реклами (білбордів) загальною площею 198 кв.м., в тому числі на вул. Курчатова в районі храму, терміном на 5 років.

20.10.2016 Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради (Виконком) та фізичною особою-підприємцем Соколиком О.О. (Користувач) укладений договір № 42 на право тимчасового користування місцями розміщення об`єктів зовнішньої реклами, відповідно до п. 1.1 якого Виконком надає Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебуває у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на терміни відповідно до одинадцяти дозволу(ів) №№ 823-833 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 № 346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів.

Відповідно до п. 1.2. договору, Користувач використовує надані місця за цільовим призначенням, сплачує вартість користування місцями з дня отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами та звільняє у триденний термін місця, на яких термін дії дозволів припинений (закінчився).

Згідно п. 4.1. договору № 42 від 20.10.2016 цей договір набирає чинності з моменту прийняття рішення про надання дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами та підписання даного договору сторонами і діє протягом строку дії дозволу(ів) №№ 823-833. Строк дії з 20.10.2016 до 20.10.2021.

04.07.2019 до вказаного договору сторонами підписана додаткова угода, відповідно до якої викладено п. 1.1. договору в наступній редакції: "Виконком надає Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебувають у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на термін відповідно до дозволу(ів) №№ 825, 826, 828, 830, 831, 832 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 № 346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів".

01.03.2017 між Фізичною особою-підприємцем Дубковим Артемом Володимировичем (Наймодавець) та Фізичною особою-підприємцем Соколиком Олексієм Олеговичем (Наймач) укладений договір безоплатного користування майном № 1, за умовами якого (п.1.1.) Наймодавець передає майно в безоплатне тимчасове користування Наймачу, а останній зобов`язується повернути те саме майно.

Наймодавець передає у безоплатне тимчасове користування Наймачу майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул.. Курчатова в районі храму (п. 1.2.).

За визначенням п. 2.1. Договору, підписання договору засвідчує факт передачі Майна Наймодавцем Наймачу.

Умовами пунктів 2.2., 2.3. Договору, передача майна в користування не тягне за собою виникнення у Наймача права власності на це Майно. У разі припинення, цього Договору Майно повертається Наймодавцю. Майно вважається поверненим Наймодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно п. 3.1. Договору Наймач зобов`язується: використовувати Майно, надане в безоплатне тимчасове користування, відповідно до його призначення та умов цього Договору (п.п. 3.1.1.); у разі припинення Договору повернути Наймодавцеві Майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування, з врахуванням нормального фізичного зносу (п.п. 3.1.2.).

Відповідно до п. 3.2. Договору Наймач має право використовувати Майно відповідно до його призначення та умов цього Договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачене право Наймодавця контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання Майна, переданого в користування за цим Договором.

Згідно п. 4.1. Договору цей договір укладено на невизначений строк і кожна із сторін вправі відмовитися від договору в будь-який час, попередивши про це в письмовій формі іншу сторону за один місяць.

Згідно копії проектно-кошторисної документації виготовлення і монтаж металевої конструкції, виробленої з металу, здійснено на замовлення позивача ФОП Дубкова А.В. підрядником ТОВ "Рекламно-виробнича компанія "Арована".

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2017 року від 31.01.2017 вартість металевої конструкції (нового бігборда) складає 53537,11 грн.

За твердженням позивача в червні 2019 він звернувся до відповідача з вимогою повернути взяте у безоплатне користування майно, здійснити факт його фактичної передачі, підписати відповідний акт, чим припинити дію Договору. При цьому вказує, що 19.06.2019 сторонами, в офісному приміщенні ФОП Дубкова А.В., узгоджено та підписано як додаток до Договору акт приймання-передачі майна, але без зазначення дати його підписання, та досягнуто усної згоди, що одразу після підписання, але не пізніше наступного дня, майно буде повернуто власнику від ФОП Соколик О.О. у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі за договором, і тільки тоді сторони зафіксують дату в підписаному акті. Позивач вказує, що у зазначений ним час відповідач не з`явився та фактично не передав об`єкт користування згідно акту приймання-передачі, ні в цей день, ні в наступні дні.

В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі майна, підписаний 20.05.2019 (згідно примірника відповідача) сторонами у справі (в примірнику позивача дата складання відсутня), за змістом якого ФОП Соколик О.О. (Наймач) передав (повернув) ФОП Дубкову А.В. (Наймодавець) майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул. Курчатова в районі храму (п. 1).

Відповідно до пунктів 2, 3 акту приймання-передачі майна від 20.05.2019 на момент передачі майно знаходиться у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування. На момент передачі сторони зауважень одна до одної не мають.

Направленою на адресу відповідача претензією від 21.06.2019 позивач вимагав повернути взяте у користування майно та підписати новий акт прийому-передачі майна з фактичною датою передачі орендованого майна. Претензія повернулась з приміткою "за закінченням терміну зберігання".

В акті обстеження наявності конструкції зовнішньої реклами від 26.06.2019, який підписано Коваленко Н.В., Каргіною Т.С., Шинкаренко М.М. та Конченко Л.О., зазначено про наявність металевої конструкції (рекламний двосторонній носій) біл-борда (стійка металева, металеві площини розміром 3х6 у кількості 2 шт.) місце розташування якого: м.Енергодар, на вул. Курчатова, в районі храму.

Також, в адресованій відповідачу претензії від 02.07.2019 позивач просив визначити форму, розмір оплати ФОП Соколик О.О. самостійно та виплатити упущену вигоду з 01.03.2017 по 01.07.2019.

В претензії від 23.10.2019 позивач зазначив, що вважає подальші відносини між ним та відповідачем неможливими, вимагає розірвати договори безоплатного користування майном (в тому числі договір № 1 від 01.03.2017) та відшкодувати завдані збитки у розмірі вартості знищених металевих конструкцій з розрахунку 55000,00 грн. за одну конструкцію.

Позивач вказує, що 07.10.2019 йому стало відомо, що передані в користування відповідачу металеві конструкції демонтовано невстановленими особами, за допомогою спеціальних інструментів розрізано на частини, фактично майно знищено та за допомогою спецтехніки вивезено в невідомому напрямку.

Невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення переданого йому у користування майна та невжиття ним заходів щодо його збереження стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарські взаємовідносини сторін врегульовано договором № 1 безоплатного користування майном від 01.03.2017, який по суті є договором позички.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Частиною 2 ст. 834 ЦК України визначено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

Відповідно до ст. 836 ЦК України передбачено, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Предметом спору в даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 53537,11 грн. за знищене майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул. Курчатова, в районі храму.

Суд зазначає, що стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника.

На кредитора покладено обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст.ст. 614, 623 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За приписами ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства на позивача покладається обов`язок довести суду наявність протиправної поведінки (діяльності або бездіяльності учасника господарських відносин) особи, яка завдала збитки; факт заподіяння йому збитків; розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, а також вину заподіювача збитків. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді стягнення збитків.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі № 06/113-38.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що протиправну поведінку відповідача позивач вбачає у неповерненні відповідачем взятого в користування майна, невжитті ним дій щодо збереження майна, в результаті чого майно знищено внаслідок демонтажу і вивозу.

В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі майна від 20.05.2019 (в примірнику позивача дата відсутня), підписаний сторонами у справі, за змістом якого ФОП Соколик О.О. (Наймач) передав (повернув) ФОП Дубкову А.В. (Наймодавець) майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул. Курчатова в районі храму (п. 1). В акті зазначено, що на момент передачі майно знаходиться у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування; на момент передачі сторони зауважень одна до одної не мають.

Вказане свідчить, що передане відповідачу за договором № 1 від 01.03.2017 майно повернуто позивачу, зазначене місце де знаходиться річ. Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний акт був підписаний внаслідок обману чи через погрози насильства однією із сторін тощо.

Враховуючи те, що відповідач згідно акту приймання-передачі майна повернув майно позивачу, договір безоплатного користування майном № 1 від 01.03.2017 припинив свою дію, а тому відповідач не несе будь-якої відповідальності за збереження майна після його повернення.

При цьому дії щодо демонтажу вказаного білборду здійснені вже після того, як відповідач 20.05.2019 повернув майно позивачу.

Позивач не довів суду належним та допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача, а саме: неповернення відповідачем взятого в користування майна, невжиття відповідачем дій щодо збереження майна, а також знищення майна внаслідок демонтажу саме відповідачем.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява свідка - ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Сірою І.Є., в якій свідком викладено відомі їй обставини щодо виконання умов договору безоплатного користування майном № 1 від 01.03.2017.

В якості обґрунтування розміру завданих збитків позивач посилається на проектно-кошторисну документацію та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2017 від 31.01.2017, підписану ФОП Дубковим А.В. та ТОВ "Рекламно-виробнича компанія "Арована". У вказаній довідці зазначено, що вартість робіт з виготовлення нового бігборда складає 53573,11 грн.

В договорі безоплатного користування майном № 1 від 01.03.2017 вартість майна, яке передається в безоплатне користування, не вказана, що не дає змоги встановити реальну вартість цього майна на березень 2017 року.

При цьому позивач не довів той факт, що він поніс будь-які реальні збитки, оскільки не долучив до матеріалів справи докази сплати підрядних робіт з виготовлення білборду.

Матеріали справи не містять будь-яких первинних документів на підтвердження проведених розрахунків позивачем за виготовлення білборду.

Докази у справі свідчать про те, що майно повернуто позивачу 20.05.2019 і після цього між сторонами припинились будь-які відносини, тому відповідач не може нести відповідальність за обставини, які мали місце після повернення майна.

Відповідач не є тією особою, яка завдала шкоду, оскільки на момент повернення майна - 20.05.2019 таке майно знаходилось у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі, на момент передачі сторони зауважень одна до іншої не мають, про що сторони склали акт приймання-передачі.

Отже, відповідач не порушував жодних зобов`язань перед позивачем за договором безоплатного користування майном № 1 від 01.03.2017, що свідчить про відсутність вини відповідача.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на усні домовленості з відповідачем не підтверджені будь-якими належними доказами.

Таким чином, судом не встановлений ані факт неналежного виконання зобов`язання за Договором, ані протиправної поведінки відповідача, ані наявність прямого причинного зв`язку між завданими збитками (демонтаж та вивезення) та діями відповідача (порушення ним зобов`язання), а також розмір збитків.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 53537,11 грн. збитків заявлена позивачем необґрунтовано і задоволенню не підлягає.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 3 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Таким чином, рішення господарського суду не може бути викладено нечітко та ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладені обставини, представлені позивачем докази не можуть бути прийняті судом як належні.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві та доповненнях до неї підстав, позовні вимоги позивача не є обґрунтованими. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і завданими збитками та їх розмір, тому в задоволенні заявлених позовних вимог суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2020.

Суддя Т.А. Азізбекян