ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.11.2020 м. Ужгород Справа № 907/621/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/621/20

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва Плесо, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Гарантбуд, м. Ужгород про стягнення суми 175 652,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Закарпатської області із позовом до відповідача про стягнення суми заборгованість за договором № 89/2019/е-п від 17.04.2019 року в розмірі 175 652,00 грн., в т.ч. сума основного боргу - 155820 грн.; пеня - 12550 грн.; інфляційні втрати - 3128 грн.; 3 % річних - 4154 грн. за надання послуг з утримання електромереж спільного використання (кабельних та повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільчих та комутаційних пристроїв, контрольно-вимірювальних приладів), посилаючись на порушення вимог ст.ст. 527, 530, 549, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193, 232, 324 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/621/20, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2020 року суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, та, встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачем) та заперечень (відповідачем) (якщо такі будуть подані) не пізніше 23.10.2020 р.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

11.09.2020 року господарським судом Закарпатської області було надіслано відповідачу на його поштову адресу Ухвалу про відкриття провадження у справі від 11.09.2020 та як вбачається з рекомендованого повідомлення вручена йому 17.09.2020.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, заслухавши повноважного представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» (Абонент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарантбуд» (Контрагент) 17.04.2019 року укладено Договір №89/2019/е-п про надання послуг з утримання електромереж спільного використання (кабельних та повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільчих та комутаційних пристроїв, контрольно-вимірювальних приладів).

Відповідно до однолінійної схеми та в межах балансової належності електричних мереж, визначених "Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" визначається Склад (схема) електромереж спільного використання (Додаток № 1 до Договору, пункт 2.2).

Пунктом 2.1 передбачено, що Абонент зобов`язується забезпечити утримання електромереж спільного використання (забезпечувати їх належний технічний стан, експлуатацію, технічне обслуговування та проведення ремонтів), а Контрагент своєчасно сплачувати вартість послуг Абонента з утримання електричних мереж спільного використання відповідно до умов Договору.

Абонент зобов`язаний: утримувати електричні мережі спільного використання у належному технічному стані, формувати електричну схему цих мереж відповідної пропускної здатності. Забезпечувати проведення попереджувальних ремонтів та інших видів робіт спрямованих на підтримання елементів (складових) електромереж спільного користування в належному технічному стані. Перелік та обсяги цих робіт визначаються Абонентом самостійно.

Виходячи з порядку розрахунків, вартість послуг з утримання електромереж спільного використання розраховується згідно з Додатком № 2 «Розрахунок вартості послуг з утримання електричних мереж КП «Плесо» за 1 кВт переданої електроенергії» відповідно до обсягу використаної Контрагентом електричної енергії (пункт 8.2). Оплата Контрагентом послуг з утримання електромереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням самостійно згідно з показниками електролічильника за розрахунковий місяць але не пізніше 8 числа кожного наступного місяця, або згідно з рахунком-фактурою, наданим Абонентом, у термін 3 діб, з урахуванням сплаченої Контрагентом попередньої оплати (пункт 8.3 Договору).

Відповідачу була нараховано плата за спожиту електроенергію в розмірі 234720,50 грн. за весь період дій Договору починаючи з 17 квітня 2019 по вересень 2019 року включно. У травні 2019 року відповідачем було сплачено 78907,50 грн.

Так, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором № 89/2019/е-п від 17.04.2019 становить 155 820 грн. Вказана сума заборгованості підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків між КП «Плесо» і ТОВ «Гарантбуд».

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем були виписані і пред`явлені відповідачу рахунки для оплати за чотирма Актами про надання послуг в період травень-вересень 2019 року, а саме: № 1018 від 30.06.2019 на суму 51555 грн.;№ 1293 від 31.07.2019 на 48352,50 грн.; № 1532 від 31.08.2019 на суму 33757,50 грн.; № 1808 від 30.09.2019 на 22155 грн., (загальна 155820 грн.). Натомість, відповідач суму боргу залишив проігнорованою.

Позивач стверджує у своїй позовній заяві про факт надання ним і отримання відповідачем послуг по Договору, що підтверджується двосторонніми Актами надання послуг з розшифровками видів за період дії двох договорів, зокрема: № 88/2019/е про відшкодування вартості електричної енергії, а також № 89/2019/е-п про надання послуг з утримання електричних мереж, підписаними та скріпленими печатками уповноважених осіб позивача і відповідача, де в рядку четвертому вказані суми за «надання послуг з утримання електричних мереж. (Зазначені в цих Актах в рядках 1, 2, 3 суми за «відшкодування вартості активної електричної енергії», «надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії». Разом з тим, зазначає, що відшкодування послуг з розподілу електричної енергії» не мають прийматись судом до уваги, оскільки, ці суми стосуються іншого договору № 88/2019/е, який не являється предметом спору і розгляду даної судової справи).

Позивач вказує на те, що надсилав на адресу Відповідача Акти надання послуг разом з рахунками для оплати, цінним листом, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштовою відправлення та касовою квитанцією від 01.11.2019 р., та отримані 07.11.2019 р. уповноваженою особою відповідача.

Разом з тим, позивачем надсилались претензія від 27.05.2020 № 077/221-1748 на адресу відповідача з вимогою про погашення боргу, отримана останнім 15.06.2020, однак відповідач не виконав претензійні вимоги позивача погасити заборгованість, залишивши їх без відповіді та належного реагування.

Пунктом 9.2.7 Договору передбачено, що за порушенням терміну внесення платежів, передбачених пунктом 8.2 цього Договору, Контрагент сплачує Абоненту на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Всупереч взятих на себе зобов`язань за Договором, відповідач у встановлений строк не виконав своє зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг за спожиту електроенергію, чим порушив умови Договору.

За доводами позивача, що підтверджуються матеріалами справи, у відповідача виникла сума заборгованості в розмірі 155 820 грн., окрім того, зважаючи на прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем з урахуванням передбачених законом норм та вимог п.9.2.7 договору за період з 20 лютого 2020 року по 20 серпня 2020 рік було нарахована сума 12 550 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 3 128 грн. інфляційних втрат за період 01.10.2019 - 20.08.2020 та сума 4 154 грн. - 3 відсотків річних за період з 1 жовтня 2019 року по 20 серпня 2020 року, зазначені вимоги позивач просить задовольнити у повному обсязі.

В ч. 1 ст.530 ГК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Виходячи з наведеного, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки відповідач допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 175 652,00 грн. заборгованості, яку позивач і просить стягнути на його користь за договором № 89/2019/е-п від 17.04.2019.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності їі вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа е невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив надання послуг з утримання електромереж спільного використання на загальну суму 155 820 грн. гривень.

Натомість, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарантбуд» (Контрагент) не виконав свої зобов`язання в повному обсязі за надані послуги, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у сумі 155 820 грн., з яких 155 820 грн. - сума основного боргу, 12 550 грн. - сума пені за прострочення строку виконання зобов`язання за Договором, 3 128 грн. - сума інфляційних втрат від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання, 4 154 грн. - сума 3 % річних.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом е неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України).

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Відповідачем належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги не спростовано у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантбуд» (; адреса: вул. Собранецька, 39, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88000) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» (код ЕДРПОУ 23505151; адреса: вул. Микільсько-Слобідська, 7, м. Київ, 02660) заборгованість у сумі 175 652,00 (сто сімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 00 копійок), з яких 155820 грн. - основний борг, 12 550 грн. пені, 3 128 грн. - інфляційні втрати, 4154 грн. - 3 % річних, а також суму 2634,80грн. (дві тисячі шістсот тридцять чотири гривні80 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 20.11.2020.

Суддя О.Ф. Ремецькі