ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 листопада 2020 року Справа № 903/612/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Фермерського господарства "Трипілля ЛММ"

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Турійська районна державна адміністрація

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Мохнюк М. В., довіреність від 06.08.2020;

від відповідача: Панечко Л. В., довіреність № 0-3-0.6-19/62-20 від 29.09.2020;

від 3-ї особи: н/з.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Встановив:

позивач - Фермерське господарство "Трипілля ЛММ" звернулося до господарського суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 29.08.2006.

В обґрунтування заявленої вимоги вказує, що згідно рішення Турійської районної державної адміністрації № 156 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства площею 45,5 га, 29.08.2006 укладено договір оренди землі на 10 років; договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, яка проведена 22.11.2006; вважає, що оскільки договором передбачено переважне право орендаря на укладення договору на новий строк, орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, протягом одного місяця відсутні заперечення відповідача у поновленні договору оренди, то договір вважається поновленим на той самий строк і на тих же умовах, що ним передбачено, тобто на підставі ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалою суду від 26.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.09.2020; ухвалою суду від 05.10.2020 повідомлено сторін про проведення підготовчого засідання 20.10.2020, а ухвалою суду від 20.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.10.2020; ухвалою суду від 26.10.2020 відкладено розгляд справи по суті на 17.11.2020.

Відповідач у відзиві на позов (а.с.51-64) вимогу позивача заперечує вказуючи, що правові підстави для поновлення договору оренди землі за ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» відсутні; зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області набуло повноважень розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та відповідно прав та обов`язків орендодавця за договором оренди від 29.08.2006 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI; листом від 14.06.2017 на заяву позивача від 11.05.2017 щодо продовження оренди земельної ділянки на 10 років надіслано заперечення, оскільки позивач несвоєчасно звернувся до управління про продовження договору; також вказує, що позивач всупереч вимог ч.3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» до заяви від 11.05.2017 не додав проект додаткової угоди; заперечує твердження позивача про своєчасну оплату орендної плати, вказуючи, що дана була сплачена у 2017 та лише у 2020 після закінчення строку дії договору, який закінчився 22.11.2016. Також зазначає, що 05.08.2020 проведена перевірка відповідача з питань дотримання вимог земельного законодавства в ході якої встановлено, що частина земельної ділянки площею 14,7 га засіяна соєю, обробіток і посів здійснив ОСОБА_1 , що відображено в акті перевірки; по факту самовільного зайняття земельної ділянки відділом поліції внесено відомості до ЄЄРДР від 03.06.2020 про вчинення кримінального правопорушення; стверджує, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності, який просить застосувати згідно ст. 267 ЦК України та повністю відмовити в позові.

27.10.2020 позивач подав відповідь на відзив, де підтримує зазначене в позові, додатково вказуючи, що Головне управління Держгеокадастру не висловлювало жодних заперечень стосовно поновлення дії договору оренди землі; заперечення, на які посилається відповідач, були датовані лише 14.06.2017, тобто через 7 місяців після закінчення дії договору оренди; також заперечує твердження відповідача щодо систематичного порушення зобов`язань з оплати орендної плати як такі, що не підтверджені відповідними доказами; щодо протоколів про адмінправопорушення від 07.05.2020, вважає, що дані не свідчать про самовільне користування земельною ділянкою; також спростовує твердження відповідача щодо пропущення строку позовної давності, вказуючи, що відповідач не надав доказів в підтвердження того, що саме з 14.06.2017 позивач дізнався про порушення свого права на поновлення договору оренди землі, з врахуванням зазначеного у відповіді на відзив просить позов задоволити.

20.10.2020 відповідач подав заперечення на відповідь позивача на відзив в якому підтримує раніше зазначене у відзиві, вказуючи, що з урахуванням умов договору оренди землі та обов`язку позивача звернутись до відповідача щодо продовження строку договору оренди у певний строк (не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору) позивач не набув права на поновлення договору на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі», тому з огляду на закінчення строку дії договору оренди 22.11.2016 позивачем не було реалізовано право передбачене ч.6 даної статті на укладення договору оренди на новий строк, а у Головного управління Держгеокадастру були відсутні підстави для прийняття рішення щодо продовження договору оренди земельної ділянки; в запереченні посилається на практику Верховного Суду з аналогічних спорів та просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з викладених у ній та у відповіді на відзив підстав, представник відповідача підтримав зазначене у відзиві, заперечені на відповідь на відзив та просить відмовити в позові.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

29.08.2006 між Турійською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством «Трипілля ЛММ» укладено договір оренди земельної ділянки № 12/1 загальною площею 45,5 га, в тому числі 34,6073 га ріллі та 10,8927 га пасовищ за рахунок земель запасу, що знаходиться за межами населених пунктів в межах Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області, строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано 22.11.2006 року у Турійському районному відділі Волинської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 01.

Відповідно до Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5245-VІ Головне управління набуло повноважень розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та відповідно прав та обов`язків орендодавця за укладеними договорами оренди землі, зокрема, між Турійською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством «Трипілля ЛММ» від 29.08.2006.

Голова ФГ «Трипілля ЛММ» звернувся в Головне управління із заявою від 11.05.2017 щодо продовження договору оренди земельної ділянки № 12/1 на 10 років, яка зареєстрована в Головному управлінні 24.05.2017 за № М-2944/0/5-17.

Листом Головного управління від 14.06.2017 № М-2944/0-1672/06-17 надіслано заперечення позивачу щодо поновлення договору оренди землі, в якому вказує, що відповідно до пункту 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк зобов`язаний повідомити про це орендаря до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Згідно із ч. 1 ст. 31 вказаного закону договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

А, оскільки договір оренди землі від 29.08.2006 № 12-1, який зареєстрований в Турійському районному відділі Волинської регіональної філії «Центр ДЗК» 22.11.2006 за № 01, укладено терміном на 10 років, то позивач зобов`язаний був звернутися в Головне управління не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, що не було зроблено.

Предметом спору у даній справі є визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 29.08.2006.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Як слідує із статті 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина восьма статті 33 цього Закону).

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина дев`ята статті 33 вказаного Закону).

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (частина десята статті 33 зазначеного Закону).

В постановах від 22.09.2020, які є останніми, прийнятими за подібних правовідносин, зі справи № 313/350/16-ц та зі справи№ 159/5756/18, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного в постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Велика Палата Верховного Суду вказала, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Дана правова позиція Великої Палати Верховного Суду врахована судом при розгляді зазначеної справи.

Водночас як зазначалось вище, договір оренди від 29.08.2006, з врахуванням реєстрації, закінчився 22.11.2016, орендар звернувся до уповноваженого органу з заявою про поновлення договору лише 11.05.2017 (а.с.66), тобто з порушенням строку; до заяви від 11.05.2017 не долучив проекту додаткової угоди, відповідач листом від 14.06.2017 заперечив поновлення договору оренди (а.с.67), позивач не підтвердив належними доказами виконання своїх обов`язків по сплаті орендної плати після 22.11.2016, а тому за зазначених обставин відсутні правові підстави для поновлення договору оренди за ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а відтак суд відмовляє в позові.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

23.11.2020.

Суддя С. В. Костюк