ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Справа №926/1031/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б. судді Скрипчук О.С.

Мирутенко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №3615-2173-20 від 29.09.2020 (вх. №01-05/2954/20 від 21.10.2020)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.09.2020 (повний текст рішення складено та підписано18.09.2020, суддя Проскурняк О.Г.)

у справі №926/1031/20

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго»

про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання у сумі 592 940,42 грн.

за участю представників: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.09.2020 у справі №926/1031/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - 195 126,15 грн. - пені; 59 681,60 грн. - 3% річних; 143 006,53 грн. - інфляційних втрат та 8 894,11 грн. - судового збору, у задоволенні позову в частині стягнення 195 126,14 грн. - пені відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.09.2020 у цій справі скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати дане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 195123,14 грн. та прийняти в цій частині нове рішення яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі 195126,14 грн. задоволити.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Скрипчук О.С., Мирутенко О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.09.2020 у справі №926/1031/20, зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 18.11.2020.

11.11.2020 на адресу суду від МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржене рішення без змін.

18.11.2020 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання без участі представника МКП «Чернівцітеплокомуненерго».

В судове засідання 18.11.2020 учасники справи явки повноважених представників не забезпечили.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.12 ст.270 ГПК України неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Врахувавши те, що явка сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, відповідач у встановлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, а також клопотання про розгляд справи без участі представника, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не находило, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання у сумі 592 940,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та відповідачем Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» укладено договір №5176/1718-КП-38 купівлі-продажу природного газу, на виконання умов якого, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8 112 549,97 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, однак, відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу за договором позивач нарахував відповідачу 390 252,29 грн. - пені, 59 681,60 грн. - 3% річних; 143 006,53 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, проте, просив суд зменшити розмір стягнення пені на 90%.

Місцевий господарський суд ухвалюючи оскаржене рішення дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та водночас частково задоволив клопотання відповідача, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню, на п`ятдесят відсотків.

Вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 195126,14 грн. обґрунтовані тим, що в оскарженій частині рішення прийняте з порушенням норм матеріального права - ст.233 ГК України, ст.549-552, 599, 625 ЦК України та порушенням норма процесуального права - ст.236, 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Так, скаржник вважає, що недотримання відповідачем строків оплати за договором призвело до завдання збитків позивачу - а саме невчасного отримання грошових коштів та матеріальних втрат від їх знецінення. При зменшенні пені суд першої інстанції не врахував інтереси позивача, не з`ясував чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, не оцінив розмір таких збитків. Відповідач не надав належних доказів на обґрунтування своїх заперечень щодо стягнення пені, а суд не мотивуючи, а лише за своїм внутрішнім переконанням та посиланням на важкий матеріальний стан відповідач, зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст.233 ГК України. Окрім того, на думку скаржника, нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами апелянта, зазначає, що місцевий господарський суд при зменшенні пені врахував, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є залежним від своєчасності та періодичності проведення розрахунків споживачами послуг. Розрахунок відповідача перед АТ «НАК Нафтогаз України» залежить не лише від відповідача, а і від виконання зобов`язань з боку споживачів послуг боржника, а також тим, що основним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані як оплата з боку населення та бюджетних установ. Тому порушення порядку та строків розрахунків із позивачем відбулось не з вини відповідача, а зумовлене збитковістю господарської діяльності підприємства у зв`язку із наявністю значної заборгованості споживачів за надані послуги та збитковістю тарифів. Крім того, розрахунки між сторонами здійснюються за допомогою рахунків спеціального режиму використання, на розподіл коштів на яких відповідач не може впливати. При цьому відповідач повністю погасив основну заборгованість за поставлений природний газ до заявлення позову, а стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, тому при зменшенні розміру пені позивач не нестиме значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані. Окрім того, апелянт не навів жодного доказу на підтвердження завдання збитків неналежним виконанням зобов`язання відповідачем. Також відповідач покликається на усталену практику Верховного Суду щодо подібних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» укладено договір № 5176/1718-КП-38 купівлі-продажу природного газу.

Згідно пунктів 1.1. та 1.2. Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

У пункті 2.1. Договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1504,655 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 2017 - 63,924; листопад 2017 - 238,251; грудень 2017 - 314,008 (ІV квартал 2017 р. - 616,273); січень 2018 - 343,356; лютий 2018 - 290,426; березень 2018 - 254,600 (І квартал 2018 р. - 888,382).

02 квітня 2018 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору постачання природнього газу від 29 вересня 2017 року №5176/1718-КП-38, відповідно до якої, Сторони додали до пункт 2.1. Договору абзац: «Постачальник передає Споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 53,687 тис. куб.м., у тому числі по місяцях квітень 2018 р. - 53,687 тис.куб.м.».

Відповідно до положень абзацу 2 пункту 3.1. Договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача для використання споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями протягом жовтня 2017 року - квітня 2018 року природний газ на загальну суму 8 112 549,97 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу - від 31.10.2017р., у обсязі 25,918 тис.куб.м. від 30.11.2017р., у обсязі 127,856 тис.куб.м.; від 31.12.2017р., у обсязі 166,349 тис.куб.м.; від 31.01.2018р., у обсязі 180,623 тис.куб.м.; від 28.02.2018р., у обсязі 177,232 тис.куб.м.; від 31.03.2018р., у обсязі 171,390 тис.куб.м.; від 30.04.2018р., у обсязі 5,607 тис.куб.м.

Відповідно до пункту 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, що не заперечується сторонами, відтак позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення пеню в сумі 390 252,29 грн., три проценти річних в сумі 59 681,60 грн. та інфляційні втрати в сумі 143 006,53 грн.

Правильність розміру нарахування інфляційних втрат, 3% річних та, зокрема, пені підтверджується детальним розрахунком позивача, та визнається відповідачем.

Відповідач звернувся до господарського суду першої інстанції із клопотанням про зменшення штрафних санкцій, а саме просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%.

Клопотання обґрунтоване тим, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією і виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді міста Чернівці і має визначений законом обов`язок незалежно від розрахунків за спожиту теплову енергію споживачами, забезпечувати постачання теплової енергії з гарантованим рівнем обсягів, температури, параметрів та паралельно вести розрахунки з постачальниками природного газу, електроенергії, водопостачання для виготовлення теплоносія. Окрім того, підприємство є суб`єктом природної монополії та відповідно до ст.25 ГК України не визначає умови реалізації товару на ринку. Основною причиною збитковості підприємства є зменшення фактичних обсягів реалізації теплової енергії у порівнянні з плановими, які передбачені при формуванні тарифів. До структури тарифів, сформованих Національною комісією, що здійснює правове регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, не включено ряд витрат, які істотно впливають на фінансово-економічний стан підприємства, зокрема, витрат на амортизацію, ремонт, оплату праці, нараховані пені та штрафи за несвоєчасні розрахунки за спожитий природний газ. Така структура тарифів зумовлює збитковість підприємства, призводить до заборгованості за спожитий природний газ, електроенергію, виплати заробітної плати працівникам та обов`язкових платежів. Також, у відповідності до ст.19-1 Закону України «Про теплопостачання» та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 розподіл коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу та з оператором газорозподільчої системи, тобто, кошти, які надходять за надані послуги з теплопостачання автоматично перераховуються на користь гарантованого постачальника природного газу - АТ «НАК НАфтогаз України».

Водночас, незважаючи на тяжкий фінансовий стан МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є добросовісним платником та здійснює погашення заборгованості перед позивачем, а грошові кошти, які підлягають стягненню у вигляді пені можуть бути спрямовані на погашення заборгованості за спожитий природний газ протягом опалювальних сезонів за 2018-2020 роки, що сприятиме покращенню платіжної дисципліни відповідачем та недопущення прострочення майбутніх платежів.

До клопотання про зменшення пені додано довідку про фінансово-економічний стан підприємства, копії звітів про фінансові результати та балансів за 2018, 2019, І квартал 2020 року, виписку про залишок коштів на рахунку, звіти із праці із підтвердженням заборгованості по заробітній платі, претензії кредиторів, інформацію з Єдиного реєстру боржників, копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач заперечуючи проти зменшення розміру пені зазначав, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, а несвоєчасність оплати контрагентів позивача прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Колегія суддів зазначає, що згідно з приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013

№ 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання боржником, причини неналежного виконання або не виконання зобов`язання, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи не вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному окремому випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо надмірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 913/89/18, від 04 грудня 2018 року у справі № 916/65/18, від 03 липня 2019 року у справі № 917/791/18, від 22 жовтня 2019 року у справі № 904/5830/18, від 25 лютого 2020 року у справі № 903/322/19, від 07 квітня 2020 року у справі № 904/1936/19, від 14 липня 2020 року у справі № 908/1884/19.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд першої інстанції вірно врахував, що основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення населенню, а тому господарська діяльність останнього є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль; невиконання відповідачем зобов`язань зумовлено тим, що основним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані як оплата з боку населення та бюджетних установ; державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, і відповідач не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ (в тому числі по Договору купівлі-продажу природного газу № 5176/1718-КП-38 від 29 вересня 2017 року); відповідач виконав грошове зобов`язання за отриманий газ; збитковість підприємства підтверджена звітами про фінансові результати; надмірно велике нарахування пені, а також те, що позивачем не надано доказів понесення ним збитків через порушення відповідачем грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.

Наведеним також спростовуються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не навів в оскарженому рішенні мотивів задоволення клопотання відповідача про зменшення пені.

Слід зазначити, що апеляційна скарга також не містить жодних доказів понесення збитків позивачем через неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасності розрахунків за поставлений природний газ чи посилання на такі докази, які суд першої інстанції залишив поза увагою.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, враховуючи майновий стан сторін та відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50%.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак рішення суду першої інстанції в оскарженій частині слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Враховуючи те, що учасники апеляційного провадження в судове засідання не з`явились, у відповідності до положень ч.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення постанови у цій справі є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" №3615-2173-20 від 29.09.2020 (вх. №01-05/2954/20 від 21.10.2020) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.09.2020 у справі №926/1031/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 23.11.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Скрипчук О.С.

суддя Мирутенко О.Л.