ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2020 р. Справа№ 910/6185/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020

у справі № 910/6185/20 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 22 050, 91 грн в порядку суброгації,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі - відповідач) про стягнення 22 050, 91 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 171259а9кс від 19.06.2019, в зв`язку чим на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування в сумі 22050,91 грн в порядку суброгації.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «Страхова компанія «АРКС» 22 050, 91 грн страхового відшкодування та 2 102, 00 грн судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. А тому вимога позивача про стягнення з відповідача 22 050, 91 грн страхового відшкодування задоволена.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 11.08.2020 (згідно з інформацією відділення поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 11.08.2020 № 03/3539 (вх. № 09.1-04.1/5669/20) на одному аркуші, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову. Стороною визначено такі підстави апеляційної скарги: оскаржуване рішення було ухвалено за відсутності представника відповідача; оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права (яких саме стороною не зазначено), а також судом не було досліджено всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті (без наведення відповідних обставин).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 апеляційну скаргу ТДВ «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 залишено без руху та запропоновано скаржнику надати докази сплати судового збору та докази надсилання копії скарги іншому учаснику справи.

22.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшов супровідний лист №03/4168 від 18.09.2020 (вх. № 01.1-13/18272/20), в якому зазначено про те, що на виконання ухвали суду від 07.09.2020 (про залишення апеляційної скарги без руху) стороною направлено апеляційну скаргу з виправленими недоліками. До листа додано апеляційну скаргу № 03/4167 від 18.09.2020 на чотирьох аркушах з додатками, серед яких, зокрема, докази направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу та платіжне доручення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що подана повторно апеляційна скарга № 03/4167 від 18.09.2020 за своє суттю (змістом) є фактично доповненням підстав первісно поданої апеляційної скарги від 11.08.2020 № 03/3539 з огляду на таке. Первісна скарга фактично містить одну підставу скарги - ухвалення рішення за відсутності представника сторони, інша є формулювання загальної незгоди сторони із оскаржуваним рішенням без конкретизації порушень. Подана ж додатково апеляційна скарга № 03/4167 від 18.09.2020 містить доповнений перелік підстав, які сторона вважає обставинами для скасування оскаржуваного рішення. При цьому як первісно подана, так і додатково (доповнення) скарга містять ідентичні вимоги про скасування рішення суду першої інстанції від 22.07.2020 у даній справі з ухваленням нового - про відмову в позові.

Щодо інших, поданих апелянтом письмових пояснень, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі пояснення також фактично є розширенням підстав апеляційної скарги, а тому суд апеляційної інстанції не враховує такі доводи сторони при розгляді даної апеляційної скарги, оскільки вони подані з пропуском строку, встановленого законом, а тому залишаються без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 у справі № 910/6185/20; залишено без розгляду доповнення до апеляційної скарги («апеляційну скаргу» № 03/4167 від 18.09.2020) Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»; призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

В первісно поданій апеляційній скарзі (яку суд апеляційної інстанції прийняв до розгляду) відповідач зазначив, що оскаржуване рішення було ухвалено за відсутності представника відповідача; оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права (яких саме стороною не зазначено), а також судом не було досліджено всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті (без наведення відповідних обставин). А тому просив задовольнити апеляційну скаргу у даній справі та скасувати рішення місцевого господарського суду, відмовивши в позові.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

22.10.2020 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшли письмові пояснення (по суті відзив на апеляційну скаргу) з доказами надсилання скаржнику та в строк, встановлений судом, який прийнято в порядку ст. 263 ГПК України.

У вказаних письмових пояснення, позивач зазначив про необґрунтованість апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення. Також позивач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 та просив врахувати висновки, що в ній викладені при розгляді даної справи. Окрім цього зазначив, що доводи апелянта про часткову оплату ним страхового відшкодування у розмірі 16 043, 01 грн не можу прийматись судом апеляційної інстанції, оскільки докази оплати таких коштів відсутні в матеріалах справи.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом за матеріалами справи, 19 червня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (страховик за договором, позивач у справі) та гр. ОСОБА_1 (страхувальник за договором) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 171259а9кс (далі - договір страхування), за умовами якого страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати.

Відповідно до п. 5 договору страхування застраховано транспортний засіб марки Mazda 3, державний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску (далі - застрахований транспортний засіб).

Страхова сума становить 500000,00 грн. (п. 11 Договору страхування).

Відповідно до п. 10.2.5 Договору страхування безумовна франшиза по збиткам внаслідок ДТП - 0,00% від страхової суми, встановленої на відповідний період дії Договору. Умови даного пункту застосовуються виключно у разі виклику на місце ДТП працівників НПУ та встановлення особи іншого учасника або надання повідомлення про ДТП встановленого зразка ("Європротокол"), складеного з іншим учасником ДТП.

Строк дії Договору страхування згідно п. 19 останнього передбачено з 23 червня 2019 року по 22 червня 2020 року.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як встановлено судом за матеріалами справи, 31.12.2019 року о 19 год. 33 хв. на перехресті вул. Шептицького і Панельної у м. Києві сталася ДТП, під час якої гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Mazda 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху по перехрестю з круговим рухом і зміни смуг допустив зіткнення з автомобілем марки DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

За умовами п. 27.1.3 Договору страхування страхувальник зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту настання події сповістити про це страховика шляхом надання повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Так, страхувальник - гр. ОСОБА_1 31.12.2019 року звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту, копія якої наявна в матеріалах справи.

Як встановлено судом за матеріалами справи, згідно з рахунком - фактурою ДП "Авто Інтернешнл" № 1178772_РФ_115402 від 04.01.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mazda 3А, визначена СТО у розмірі 23050,91 грн з ПДВ.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою від 31.12.2019 року про подію, копія якої наявна в матеріалах справи, останнім згідно умов Договору страхування було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду від 31.12.2019 року страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № ARX2534484 від 16.01.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно вказаного страхового акту вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Mazda 3, державний номер НОМЕР_2 , склала 23050,91 грн., яка становить вартість заподіяних збитків (відновлювального ремонту) в сумі 23050,91 грн.

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту сума страхового відшкодування в розмірі 23050,91 грн була виплачена безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу Mazda 3, державний номер НОМЕР_2 - ДП "Авто Інтернешнл", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 21.01.2020 року № 634 311 на вказану суму.

Заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 171259а9кс від 19.06.2019 року, а також перебування отриманих автомобілем марки Mazda 3, пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 31.12.2019 року, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «АРКС» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 23050,91 грн, на розрахунковий рахунок ДП «Авто Інтернешнл», яким безпосередньо здійснювався ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

З відомостей, які містяться в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 31.12.2019 року вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль Mazda 3, оскільки транспортний засіб марки DAEWOO LANOS, під керуванням гр. ОСОБА_2 , під час руху по перехрестю з круговим рухом та зміні смуг зіткнувся з автомобілем Mazda 3. Гр. ОСОБА_3 свою вину у вчиненні ДТП визнав.

Судом першої інстанції встановлено, що Європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі.

Крім того, сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та з урахуванням приписів чинного законодавства, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 31.12.2019 року приймається судом як належний доказ вчинення дорожньо - транспортної пригоди, за участю застрахованого позивачем транспортного засобу Mazda 3, та транспортного засобу DAEWOO LANOS.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що за матеріалами справи встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 31.12.2019 року цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, що користуються транспортним засобом марки DAEWOO LANOS, водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" відповідно до договору (полісу) АО № 5912805 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), з наступними умовами: франшиза - 1000,00 грн.; ліміт відповідальності по майну - 130000,00 грн., Поліс станом на момент скоєння ДТП 31.12.2019 року був чинний.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

В свою чергу правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

В подальшому, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом звернення до ТДВ "СК "Альфа - Гарант" із заявою № ЕЛ_00010681 від 06.03.2020 року про страхове відшкодування в сумі 23050,91 грн, копія якої наявна в матеріалах справи та яка згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 281 отримана відповідачем 12.03.2020 року.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач електронним листом від 17.03.2020 року з метою вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування звернувся до позивача з проханням про надання фото пошкоджень транспортного засобу, які були надіслані останнім електронним листом від 17.03.2020 року.

В матеріалах справи відсутні докази сплати страхового платежу на момент звернення з позовом.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом марки DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 31.12.2019.

Отже, враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", виплативши страхове відшкодування потерпілому за Договором страхування, отримав від останнього права кредитора до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність водія DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, та, відповідно, в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом.

При цьому з урахуванням наявності полісу АО № 5912805 відповідача, договірних зобов`язань між власником транспортного засобу, який є винним у скоєнні ДТП, та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант", до якого правомірно заявлено позов.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки згідно із даними полісу та договору страхування франшиза становить 1000, 00 грн. та 0,00 грн відповідно, розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки Mazda 3, державний номер НОМЕР_2 , матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір визначеної полісом франшизи.

При цьому страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом звернення до ТДВ "СК "Альфа - Гарант" із заявою № ЕЛ_00010681 від 06.03.2020 року про страхове відшкодування в сумі 23 050, 91 грн, копія якої наявна в матеріалах справи та яка згідно з наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 281 отримана відповідачем 12.03.2020.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач електронним листом від 17.03.2020 року з метою вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування звернувся до позивача з проханням про надання фото пошкоджень транспортного засобу, які були надіслані останнім електронним листом від 17.03.2020 року.

Оскільки в порушення п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача без задоволення, останній звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 22050,91 грн. в порядку суброгації.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсними чи розірвання договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 171259а9кс від 19.06.2019 року та полісу АО № 5912805 та/або їх окремих положень матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Так, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. п. 7.38., 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем автомобілем марки Mazda 3, державний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 31.12.2019 року строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування на підставі рахунку - фактури № 1178772_РФ_115402 від 04.01.2020 року на суму 23051,91 грн, в т.ч. 3841,82 грн ПДВ та саме виходячи з вказаної суми позивач визначив свої вимоги в сумі 22050,91 грн (23 051, 91 грн - 1000,00 грн франшизи).

Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.

За приписами Закону України "Про страхування" страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є, зокрема, фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ, в зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ. А тому страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Як вбачається з рахунку - фактури № 1178772_РФ_115402 від 04.01.2020 року, складеного Дочірнім підприємством "Авто -Інтернешнл" та платіжного доручення № 634 311 від 21.01.2020 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин визначена та сплачена у розмірі 23050,91 грн, з урахуванням суми ПДВ, а саме 19209,09 грн та 3841,82 грн ПДВ.

Отже, суд першої інстанції обґрунтованого виходив з того, що оскільки ДП "Авто Інтернешнл" є платником ПДВ станом на час складання вказаного рахунку-фактури, сума страхового відшкодування, на стягнення якого має право позивач, має бути виплачена саме з урахуванням суми ПДВ.

Згідно з п. 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п. 37.1.1, 37.1.4 статті 37 вказаного підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Страховий випадок (ДТП) стався 31.12.2019, а позов до суду подано в травні 2020 року, тобто в межах установленого законом річного строку.

При цьому, суд першої інстанції підставно виходив з того, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. До того ж, 90 денний строк з дня отримання заяви про страхове відшкодування не звільняє сторону від обов`язку сплатити обґрунтований страховий платіж, а тому також не може визнаватися строком на досудове вирішення спору.

Тому у контексті вказаних обставин справи Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 вказаного Закону, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування або за наявності відповідних підстав відмовити у такій виплаті.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходив з того, що попереднє досудове звернення позивача з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації до відповідача ніяким чином не впливає на обов`язок останнього відшкодувати позивачу шкоду у визначеній сумі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, то позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та скаржником не спростовано.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статті 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасників справи.

Така обставина (тобто відсутність доказів як таких) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Крім того, безпідставними є доводи скаржника про те, що оскаржуване рішення було ухвалено без представника сторони з огляду на те, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного провадження без виклику представників сторін. А тому такі доводи відхиляються судом.

Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права при розгляді даного спору. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором, пені, інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання стосовно своєчасного повернення коштів.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 у справі № 910/6185/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 у справі № 910/6185/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір), понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич