ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Справа№ 911/711/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Д»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2020

у справі № 911/711/20 (суддя Чонгова С.І.)

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Безікяна Камсара Суреновича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Д»

про стягнення 122 500,00 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Д»

до Фізичної особи-підприємця Безікяна Камсара Суреновича

про стягнення 488 994,72 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Безікян Камсар Суренович (далі - ФОП Безікян К.С., позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Д» (далі - ТОВ «Бізнес Груп Д», відповідач) про стягнення 122 500,00 грн, посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором перевезення №БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019 в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.05.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ТОВ «Бізнес Груп Д» до ФОП Безікяна К.С. про стягнення 488 994,72 грн збитків за договором перевезення №БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019; зустрічну позовну заяву ТОВ «Бізнес Груп Д» об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Київської області 10.09.2020 у справі №911/711/20 первісний позов задоволено повністю, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд виходив з того, що позивачем виконані зобов`язання за договором перевезення в обсязі, обумовленому сторонами, однак, відповідачем надані позивачем послуги з перевезення не оплачені.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що відповідач за зустрічним позовом не вчинив господарського правопорушення за договором перевезення, укладеним з позивачем за зустрічним позовом, оскільки відсутня вина перевізника в наявних збитках покупця товару та відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями перевізника та заявленими збитками.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Бізнес Груп Д» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, а також незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування своїх вимог апелянт наголошував на тому, що судом безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція), відповідно до якої саме перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за затримку доставки, а відтак, суд дійшов передчасного висновку щодо відсутності вини перевізника в наявних збитках позивача за зустрічним позовом; умовами договору визначено, що при навантаженні саме виконавець здійснює перевірку відповідності вантажу заявленим у документах фактичному стану, відповідає за якість (дотримання температурного режиму) та масу нетто вантажу, який був завантажений, упакований (палетомісця) та/або опломбований замовником, а також несе повну матеріальну відповідальність перед ТОВ «Бізнес Груп Д» за втрату (знищення) або пошкодження вантажу; 04.12.2019 ФОП Безікян К.С. на зворотній стороні CMR №0114568 від 21.11.2019 безпосередньо зазначив/підтвердив доставку ним неякісної продукції; враховуючи, що причину псування товару не встановлено, а відповідачем за зустрічним позовом не доведено, що таке псування сталось не з його вини, у ТОВ «Бізнес Груп Д» є всі підстави вважати, що псування/пошкодження такого товару сталося під час його перевезення, а відтак, саме ФОП Безікян К.С. має відповідати за втрату, псування прийнятого до перевезення товару у розмірі фактичної шкоди.

Також апелянт зауважив, що оскільки у ТОВ «Бізнес Груп Д» відсутні будь-які документи на підтвердження невідповідності товару в момент його прийняття перевізником, в тому числі відсутні зауваження перевізника до товару в графі 18 вантажної накладної, відтак, у ТОВ «Бізнес Груп Д» відсутні підстави звернутися до продавця товару (TALYA FRESH TARIM ITHALAM IHRACAT SAN.VE TIC. LTD. STI) з вимогою допоставки та/або заміни неякісного товару, зменшення ціни товару, повернення коштів тощо.

Крім того, скаржник наголошував на тому, що суд першої інстанції неправильно трактував п. 4.5. Контракту №F/09/l 1/2019 від 09.11.2019 та безпідставно зазначив, що на підставі даного пункту саме відповідач за первісним позовом мав провести опломбування товару; ТОВ «Бізнес Груп Д» не мало фізичної змоги здійснювати опломбування товару, так як такий товар знаходиться на території Турції (Анталія), а тому на договірних засадах скористався послугами перевізника; упакування, маркування, тощо відноситься до обов`язків продавця (TALYA FRESH TARIM ITHALAM IHRACAT SAN.VE TIC. LTD. STI), що кореспондується з п. п. 2.1, 4.3, розділом 5 Контракту; суд першої інстанції не здійснив аналіз доводів ТОВ «Бізнес Груп Д» про те, що послуги ФОП Безікяном К.С. вважаються неналежним чином виконаними, оскільки Акт виконаних робіт вважається не затверджений та строк виконання грошового зобов`язання ТОВ «Бізнес Груп Д» щодо оплати послуг перевезення вантажу не настав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Бізнес Груп Д» на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2020 у справі №911/711/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 18.11.2020, встановлено ФОП Безікяну К.С. строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на безпідставності тверджень відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положення Конвенції, оскільки спірний вантаж, який було перевезено позивачем, є вантажем, що швидко псується, а відтак, відповідно до ст. 5 Основної багатосторонньої угоди про міжнародний транспорт щодо розвитку коридору Європа-Кавказ-Азія, його перевезення має здійснюватися відповідно до національного законодавства сторін; позивач не намагався довести, що товар який ним було доставлено відповідачеві, є товаром належної якості, або те, що вина позивача у погіршені якості спірного товару відсутня; необхідність доводити відсутність вини перевізника у псуванні вантажу виникає виключно у разі псування вантажу внаслідок дій (бездіяльності) неналежного виконання обов`язків перевізника; оскільки позивач не є ані постачальником, ані виробником даної продукції, він відповідає за якість спірного товару виключно за умови, якщо таке погіршення якості виникло в період між прийняттям спірного вантажу до перевезення та видачею відповідачеві; у спірних правовідносинах позивачеві необхідно було довести лише факт належного надання відповідачеві послуг з перевезення спірного вантажу, зокрема відсутність механічних пошкоджень, псування вантажу внаслідок транспортування, дотримання температурного режиму перевезення, строків доставки; позивач не порушив умови перевезення, виконав всі взяті на себе зобов`язання; позивач не брав на себе зобов`язань щодо перевірки продукції по якості під час купівлі-продажу спірного товару; за умовами договору саме замовник гарантує, що вантажі, які передано до перевезення, цілком відповідають товаросупровідним документам; Актом від 04.12.2019 підтверджується, що овочі були завантажені відправником саме у такому стані, в якому виявились під час видачі вантажу, однак, перевозились в належних умовах.

Також позивач звертав увагу на безпідставність тверджень апелянта про те, що водій мав зробити відмітку у товаросупровідних документах про те, що овочі є в`ялі та м`які; товаросупровідні документи не містять жодної вказівки, що переданий перевізнику спірний вантаж відповідає вимогам певних стандартів, норм, тощо, а ідентифікуються лише як «свіжий», що в свою чергу, може означати як «незаморожений» або «неконсервований» тощо; в`ялість та м`якість овочів не є ідентифікуючою ознакою їх «свіжості», оскільки водій не розпаковував переданий йому вантаж, а перевіряв його лише на відповідність та належність до речей відповідного роду, з урахуванням можливості перевірки товару який є упакований; експертний висновок, на який посилається апелянт, як доказ порушення умов перевезення, є недопустимим та неналежним, оскільки його складено із порушенням закону (за відсутності представника позивача), та він не містить причини погіршення якості та суму на яку зменшилась вартість вантажу.

Крім того, позивач наголошував на тому, що сторонами ані договором, ані замовленням не унормовувались строки перевезення; єдина умова, що виставлялась перевізнику - дотримання температурного режиму перевезення +5°- +7°С, яка була виконана перевізником належним чином; під час здійснення перевезення спірного товару позивач діяв зі всією обачністю та в інтересах збереження спірного вантажу, доставивши товар у найбільш короткий із можливих термін, а відтак, у спірних правовідносинах визначені ст. 919 Цивільного кодексу України розумні строки доставки вантажу не порушено.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

18.11.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,12.08.2018 між ФОП Безікяном К.С. (у тексті договору - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алеко-Сервіс ВД» (у тексті договору - перевізник) було укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування №1208-01, відповідно до умов якого перевізник зобов`язується, зокрема, доставити вантаж в пункт доставки в термін, вказаний в заявці, забезпечуючи його цілісність і збереження з моменту затвердження для перевезення, і до моменту видачі одержувачеві, контролювати силами водія транспортного засобу процес завантаження (розвантаження), включаючи перерахунок вантажних місць, якість упаковки, порядок завантаження (розвантаження).

Згідно з п. 3.2.9 вказаного договору експедитор має право на власний розсуд, виходячи з ситуації на ринку вантажоперевезень, самостійно підписувати договори з замовником від імені перевізника та вести перемовини по їх вартості.

Відповідно до п. 7.1 вказаного договору термін дії останнього встановлюється з моменту підписання обома сторонами і діє до 12.08.2021, але у будь-якому випадку, до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим господарським судом, що 14.05.2019 між ТОВ «Бізнес Груп Д» (у тексті договору - замовник) та ФОП Безікяном К.С. (у тексті договору - виконавець) було укладено договір перевезення вантажу №БГМ 14-3/05/2019 (далі - договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) виконавець зобов`язується організовувати та надати послуги з перевезення вантажів замовника рефрижераторними дорожніми транспортними засобами та надавати інші транспортно-експедиційні і додаткові послуги відповідно до вимог замовника, що пов`язані з перевезенням вантажів по території України в торгові мережі (у тексті договору - вантажоодержувач), а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 1.3 договору найменування, кількість і ціна послуг визначаються в рахунках або актах виконаних робіт, що є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна сума договору складається з загальної суми актів виконаних робіт, підписаних обома сторонами (п. 1.4 договору).

Відповідно до п.п. 2.1-2.3 договору, якщо сторони не домовились про інше, виконавець зобов`язується надавати під перевезення вантажів замовника вантажні транспортні засоби. При навантаженні виконавець здійснює перевірку відповідності вантажу заявленим у документах фактичному стану. Виконавець відповідає за якість (дотримання температурного режиму) та масу нетто вантажу, який був завантажений, упакований (палетомісця) та/або опломбований замовником.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що адреса завантаження за розвантаження вантажу, дані про маршрут, дати, кількість та вага вантажу обов`язково зазначаються в товарно-транспортних накладних.

Згідно з 4.1.1 договору замовник своїми силами проводить завантаження на палетах, обертаючи плівкою вантаж, потребуючий особливих умов до завантаження.

Замовник зобов`язується оплачувати рахунки виконавця на умовах, які передбачено у даному договорі в розмірі, що погоджені сторонами у заявці (п. 4.1.4 договору).

Відповідно до п 4.2.1 договору виконавець зобов`язується організовувати транспортне обслуговування замовника, а саме, організувати належним чином подачу транспортних засобів, перевезення відповідно до встановлених маршрутів, а також організувати надання інших послуг відповідно заявці замовника.

Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що виконавець зобов`язується здійснювати контроль за завантаженням, розміщенням та закріпленням вантажу в транспортному засобі (з урахуванням обмежень навантажень на транспортний засіб та його осі), яке виключає псування або пошкодження вантажу при транспортуванні та забезпечити участь водіїв при прийманні та передачі вантажу, а також у випадках складення актів.

Сторони визначають загальну вартість послуг в рахунках та актах виконаних робіт відповідно до фактично наданих послуг у звітному періоді (п.5.4 договору).

У п. 6.1.10 договору зазначено, що виконавець несе повну відповідальність за кількість та якість товару в разі відсутності відповідного опломбування на вантажному автотранспорті виконавця під час перевезення та доставки за місцем призначення.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Сторонами погоджено, що підписання договору шляхом направлення на електронну адресу сканованої копії іншій стороні має силу оригіналу (п.11.1 договору).

На виконання умов договору, відповідачем було надано позивачеві заявку №21-11 на перевезення (міжнародне) овочів масою 21 000 кг за маршрутом Туреччина (Анталія) - Україна (с. Квітневе), ціна перевезення 5060 доларів США (а.с. 18, т. 1).

Відповідно до п. 4.2 розділу 4 договору та заявки № 21-11 на позивача під час усього часу перевезення товару покладено обов`язок забезпечити дотримання температурного режиму транспортування +5°- +7°С.

Позивачем для здійснення вказаного перевезення було залучено третю особу - перевізника ТОВ «Алеко-Сервіс ВД» на підставі договору на транспортно-експедиторське обслуговування №1208-01 від 12.08.2018 та заявки №21-1 (а.с. 22, т. 1).

21.11.2019 ТОВ «Алеко-Сервіс ВД» прийняло товар до перевезення та згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А № 0114568 від 21.11.2019 (CARNET TІR MX83244068) та автомобілем DAF, № НОМЕР_1 / причеп марки SCHMITZ, № НОМЕР_2 здійснило перевезення товару за маршрутом Туреччина, Анталія - Україна (а.с. 23-26, т. 1).

Як зазначає позивач, 03.12.2019 товар було доставлено до місця призначення, а 04.12.2019 - передано відповідачеві в узгодженому місці - на складі ТОВ «Бізнес Груп Д».

Крім того, позивач вказує на те, що роздруківкою даних температурного реєстратора TranScan 2Т № Х32856, який встановлений на рефрижераторній установці причепа № НОМЕР_2 (а.с. 28-35, т. 1) підтверджується, що під час усього часу перевезення товару (з 21.11.2019 по 03.12.2019) перевізником не порушувалось визначеного заявкою №21-11 від 19.10.2019 температурного режиму транспортування. Роздруківка самописця TranScan 2Т № Х32856 автомобіля DAF № НОМЕР_1 / причеп марки SCHMITZ, № НОМЕР_2 , здійснювалось двічі, зокрема: 04.12.2019 сторонами самостійно у присутності представників відповідача, та 20.12.2020 на офіційній станції сервісного обслуговування «Шмітц Каргобул Україна», яка має можливість діагностування та виконання ремонту напівпричепів SCHMITZ, в тому числі їх холодильних установок.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2019 сторонами було складено Акт, який додатково підписаний експертом Торгово-промислової палати ОСОБА_2 та водієм перевізника ОСОБА_1 та в якому викладено наступне: 03.12.2019 ФОП Безікяном К.С. було доставлено автомобілем DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 продукцію (овочі) згідно CMR А № 0114568 від 21.11.2019 (CARTEN T1R МХ83244068) на склад ТОВ «Бізнес Груп Д» (Київська обл., смт Глеваха, вул. Вокзальна ,4-В) овочі (огірки, перець, кабачок) мають значну в`ялість та м`якість на дотик, а деякі овочі мають загнилість. Зі слів водія перевізника ОСОБА_1 овочі були завантажені відправником в Анталії (Туреччина) вже зі значними пошкодженнями, в тому числі: в`ялість, м`якість та гниття, однак перевозились в належних умовах. Овочі ТОВ «Бізнес Груп Д» не приймаються, однак залишаються на складі (Київська обл., смт Глеваха, вул. Вокзальна, 4-В) до з`ясування обставин (а.с. 27, т. 1).

Супровідним листом від 14.01.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача Акт здачі-прийняття робіт/надання послуг № 082 від 03.12.2019 за заявкою №21-11 від 19.10.2019 до договору на суму 122 500,00 грн та рахунок-фактуру № 082 від 02.12.2019 на суму 122 500,00 грн, які відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення відповідачем було отримано 17.01.2020 (а.с. 43-46, т. 1).

Посилаючись на те, що відповідачем не було повернуто підписаний примірник акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №082 від 03.12.2019, при цьому, на адресу позивача не надходило жодних письмових зауважень відповідача щодо перевезення товару за заявкою № 21-11 від 19.10.2019 до договору, а також з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг за договором, останній звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 122 500,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову ФОП Безікяна К.С., з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами у справі договору, колегія суддів вважає, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг, за яким відповідно до статті 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Водночас, вказаний договір є змішаним та містить ознаки як договору транспортного експедирування, за яким відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та ст. 929 ЦК України одна сторона зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, так і договору перевезення вантажу, за яким відповідно до ст. 307 ГК України та ст. 909 ЦК України одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Таким чином, укладення сторонами договору перевезення №БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019 було спрямоване на надання ФОП Безікян К.С. за замовленням ТОВ «Бізнес Груп Д» відповідних послуг та обов`язку останнього здійснювати їх оплату.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як стверджує відповідач, з огляду на те, що вищезазначене перевезення здійснювалось за міжнародним сполученням (Турція, Анталія - Україна, с. Квітневе), до даних правовідносин підлягають застосуванню положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв, Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів, Європейської угоди про перевезення вантажів, які швидко псуються.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що вантаж за спірним перевезенням є вантажем, що швидко псується.

За приписами Основної багатосторонньої угоди про міжнародний транспорт щодо розвитку коридору Європа-Кавказ-Азія, що ратифікована Законом № 1440-111 (1440-14) від 10.02.2000, термін "вантажі, що швидко псуються" означає вантажі, що вважаються такими, що швидко псуються, відповідно до Угоди про Міжнародні Перевезення Продуктів, що швидко псуються, і Спеціального Обладнання, що вживається для таких перевезень (ШПС), 1970 року.

Відповідно до ст. 5 Основної багатосторонньої угоди про міжнародний транспорт щодо розвитку коридору Європа-Кавказ-Азія перевезення небезпечних вантажів і вантажів, що швидко псуються має здійснюватися відповідно до національного законодавства сторін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про помилкове незастосування судом першої інстанції приписів Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору №БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019 позивачем надано відповідачеві послуги з перевезення вантажу у відповідності до заявки №21-11 від 19.10.2019.

При цьому, на переконання колегії суддів, місцевим господарським судом правомірно відхилені доводи відповідача щодо порушення позивачем строку виконання перевезення та пошкодження вантажу при його доставці, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, вантаж (овочі) було завантажено до перевезення 21.11.2019, доставлено та розвантажено 03.12.2019.

Водночас, ані договір, ані заявка на перевезення не містять конкретних строків доставки, проте, встановлюють місце пограничного переходу - Карасу/Чорноморськ.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, доставка вантажу до вказаного пункту могла здійснюватися лише через паромну переправу з урахуванням часу проїзду до паромної переправи, розкладу роботи парому та погодних умов листопада місяця.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що перевізником були порушені строки перевезення, визначені сторонами, а також розумні строки доставки вантажу, визначені ст. 919 ЦК України.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Положення п.п.1-3 ст.17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, на яку посилається відповідач, також передбачають, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

За приписами абз. 3 ч. 1 ст. 316 ГК України, яка кореспондується зі ст. 929 ЦК України, договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо.

Однак, договором №БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019 та Заявкою №21-11 від 19.10.2019, надання відповідачеві таких додаткових послуг, зокрема перевірка спірного вантажу по якості, з боку позивача не передбачалась.

Згідно з п. 4.2.2. договору та Додаткових умов до перевізника і водія, вказаних у Заявці № 21-11, позивач зобов`язався лише підтримувати визначену температуру, забезпечити схоронність вантажу, здійснювати контроль за завантаженням, розміщенням та закріпленням вантажу, яке виключає псування або пошкодження та забезпечити участь водіїв при прийомці та передачі вантажу, а також у випадку складення актів.

При цьому, водії не є особами які мають спеціальні знання та не мають можливості достовірно засвідчувати якість прийнятої до перевезення продукції.

Крім того, посилання апелянта на те, що водій перевізника не зробив на товаросупровідній накладній застереження про те, що прийняті до перевезення овочі є в`ялими та м`якими, колегія суддів відхиляє, адже, як обґрунтовано зазначає позивач, в`ялість та м`якість овочів не є ідентифікуючою ознакою їх «свіжості», оскільки водій не розпаковував переданий йому вантаж, а перевіряв його лише на відповідність та належність до речей відповідного роду, з урахуванням можливостей перевірки товару, який є упакованим.

Отже, зі змісту спірних правовідносин вбачається, що позивач не є стороною відповідальною за якість спірного вантажу і такий обов`язок в останнього відсутній.

При цьому, згідно з п. 4.1.1 та п. 4.1.3 договору № БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019, саме замовник своїми силами проводить завантаження вантажу на палети, обертання вантажу плівкою; гарантує, що вантажі, які передано до перевезення, цілком відповідають товаросупровідним документам.

Вищевказаним Актом від 04.12.2019 підтверджується, що овочі були завантажені відправником саме у такому стані, в якому виявились під час видачі вантажу, однак перевозились в належних умовах.

Разом з тим, згідно з п. 4.5 Контракту №F/09/11/2019 від 09.11.2019, який укладений між відповідачем (покупцем за контрактом) та продавцем (Туреччина), саме покупець (відповідач за первісним позовом) має право оглянути і проконтролювати якість товару при навантаженні або на складі продавця.

Жодних договорів доручення (гл. 68 ЦК України), комерційного посередництва (агентських договорів) (гл. 31 ГК України) стосовно перевірки якості товару за вказаним контрактом між сторонами не укладалось, а за умовами укладеного між ними договору перевезення позивач не брав на себе зобов`язань щодо перевірки продукції по якості під час купівлі-продажу спірного товару.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, положення п. 2.2 договору, за яким виконавець (перевізник) здійснює перевірку відповідності вантажу заявленому у документах фактичному стану, не може стосуватися визначення і перевірки вантажу за якістю.

Пункт 2.3 договору перевезення передбачає відповідальність перевізника за якість з вказівкою у дужках - дотримання температурного режиму та масу нетто вантажу, який був завантажений, упакований (палетомісце та/або опломбований замовником (відповідачем за первісним позовом)).

Дотримання перевізником заявленого температурного режиму підтверджено графіком температури та відповідачем не заперечується.

Відповідно до експертного висновку Київської торгово-промислової палати №І-1742 від 04.12.2019 (а.с. 175-187, т. 1) транспортні пакети сформовані з пластмасових ящиків без кришок, встановлених на дерев`яні піддони; ящики обв`язані 6-ма синтетичними стрічками, кінці яких спаяні; у кожному ящику огірки, кабачки упаковані в поліетиленовий пакет, перець насипом без пакувального матеріалу; кожний ящик з товаром мав паперову етикетку з зазначенням терміну придатності 45 діб.

Виходячи з викладеного, саме замовник (покупець за контрактом №F/09/11/2019 від 09.11.2019) після прийомки товару у продавця мав провести опломбування, що кореспондується з п. 4.5 вказаного контракту, а перевізник відповідає за відповідність доставленого товару завантаженому та опломбованому.

При цьому, як стверджує позивач та не заперечує відповідач, кількість доставленого вантажу відповідає кількості та асортименту, вказаному у перевізних документах.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем виконані зобов`язання за договором перевезення в обсязі, обумовленому сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п 5.3 договору розрахунки між виконавцем і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту отримання товарно-транспортної накладної, рахунку, акту виконаних робіт, заявка оформлених згідно нормативних документів.

Відповідно до п.п. 5.5, 5.6 договору рахунок на оплату виписується виконавцем і надається замовнику після надання послуг. Сторони підписують акт виконаних робіт по факту надання транспортно-експедиційних послуг. Акт виконаних робіт повинен бути підписаний замовником та повернутий виконавцю протягом 14 днів з дати його отримання. У випадку відсутності у строк 7 календарних днів з моменту отримання письмових зауважень замовника, послуги вважаються виконаними належним чином, а акт затвердженим і таким, відносно якого у замовника немає зауважень.

З огляду на дату отримання відповідачем Акта здачі-прийняття робіт/надання послуг № 082 від 03.12.2019, а саме, 17.01.2020, позивач правомірно вказує на те, що кінцевою датою на його підписання та повернення мало бути 03.02.2020 (з урахуванням того, що закінчення визначеного умовами договору 14-денного строку припадає на вихідний день).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не підписав направлений йому примірник Акта здачі-прийняття робіт/надання послуг №082 від 03.12.2019, а також не направив позивачеві жодних письмових зауважень стосовно перевезення вантажу за заявкою №21-11 від 19.10.2019 до договору № БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019.

Отже, з огляду на приписи п. 5.7 договору, Акт № 082 здачі- прийняття робіт (надання послуг) за Заявкою № 21-11 від 19.10.2019 до договору на суму 122 500,00 грн є затвердженим і таким, відносно якого у відповідача не має зауважень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що попередня, орієнтовна вартість послуг з перевезення за заявкою № 21-11 від 19.10.2019 до договору була визначена та узгоджена сторонами у самій заявці у розмірі 5060 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 19.10.2019 становило 125 153,54 грн (5060 х 24.7339). Однак, остаточна вартість перевезення була визначена позивачем у Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 082 у меншому розмірі, а саме, в сумі 122 500,00 грн.

За таких обставин, як правильно зазначає позивач, за відсутності заперечень відповідача щодо наданих послуг перевезення, останній повинен був оплатити такі послуги у відповідності до умов договору протягом 31 календарного дня з моменту отримання рахунку та акту виконаних робіт, а саме, до 18.02.2020.

Проте, в порушення умов укладеного сторонами договору, відповідач надані позивачем послуги перевезення не оплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем становить 122 500,00 грн.

Жодних доказів оплати відповідачем наданих позивачем за договором послуг матеріали справи не містять та відповідачем ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно з положеннями статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що отримання послуг відповідачем не заперечується, неналежна якість наданих послуг останнім не доведена, а позивачем належними та допустимими доказами доведено настання строку здійснення їх оплати, водночас, доказів оплати наданих позивачем послуг відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення у повному обсязі не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 122 500,00 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

В обґрунтування зустрічного позову ТОВ «Бізнес Груп Д» до ФОП Безікяна К.С. про стягнення 488 994,72 грн збитків за договором перевезення №БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що відповідач за зустрічним позовом порушив строки доставки вантажу, оскільки перевезення склало 12 календарних днів, що значно перевищує розумний строк доставки швидкопсувного вантажу, передбачений ст. 919 ЦК України; наслідком невчасної доставки вантажу стало його значне пошкодження; при розвантаженні вантажу, ТОВ «Бізнес Груп Д» виявило, що товар неякісний та/або пошкоджений, зокрема виявлено гниль, в`ялі, пошкоджені овочі, в результаті чого, такий товар не було прийнято.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що невідповідність товару підтверджується Актом від 04.12.2019 про те, що доставлені 03.12.2019 овочі мають значну в`ялість та м`якість на дотик, а деякі овочі мають загнилість, а також відповідним записом на зворотній стороні CMR, завіреній підписами ФОП Безікяна К.С. та представника ТОВ «Бізнес Груп Д», де зазначено, що «продукція не прийнята замовником у зв`язку з доставкою неякісної продукції, про що було складено Акт від 04.12.2019».

Для фіксування факту пошкодження/недоліків вантажу (овочів) позивачем за зустрічним позовом було залучено незалежного провідного експерта Київської Торгово-промислової палати ОСОБА_2, якою складено 04.12.2019 експертний висновок №І-1742.

За результатами перевірки якості товару експертом встановлено, що огірки свіжі - 2380 ящиків, маса брутто 16600 кг - плоди, які не відповідають вимогам ДСТУ ISO 7560-2002 -71.2% (плодів в`ялих, м`яких, ушкоджених гниллю - 70,5%, після розсортування та повторного випробування - 71,2%); - огірки свіжі - 300 ящиків, маса брутто 2600кг - плоди, які не відповідають вимогам ДСТУ ISO 7560-2002 - 80,0% (Плодів в`ялих, м`яких, ушкоджених гниллю - 79,5%, після розсортування та повторних випробувань - 80,0%); - перець солодкий червоний свіжий - 160 ящиків, маса брутто 1100кг - плоди, які не відповідають вимогам ДСТУ ЕЄК ООН FFV - 28:2007 -9,2% (плодів ушкоджених гниллю - 9,2%); - перець солодовий жовтий свіжий - 80 ящиків, маса брутто 550кг - плоди, які не відповідають вимогам ДСТУ ЕЄК ООН FFV - 28:2007 - 10,1% (плодів ушкоджених гниллю -10,1%); - кабачки свіжі - 128 ящиків, маса брутто 950кг - плоди, які не відповідають вимогам ДСТУ ЕЄК ООН FFV - 41:2007 - 12,0% (Плодів м`яких, ушкоджених гниллю - 12%). Також відповідним висновком зазначено, що згідно з п. 3 ДСТУ ISO7560-2002, п.1 ДСТУ ЕЄС ООН FFV-41:2007 та п.1 ДСТУ ЕЄС ООН FFV- 28:2007 - продукт, що піддавався гниттю або іншому виду псування, що робить його непридатним до вживання, не допускається.

Таким чином, відповідач зазначає, що під час організації перевезення вантажу відповідачем, відбулось пошкодження вантажу у зв`язку з простроченням доставки, внаслідок чого позивачеві за зустрічним позовом спричинено збитки у розмірі 11 661,27 дол. США, з яких вартість знищеного товару станом на дату подання позовної заяви становить 312 737,77 грн; 161 856,95 грн - митні платежі та 14 400,00 грн - вартість послуг Київської торгово-промислової палати за експертизу якості вантажу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Бізнес Груп Д», з огляду на наступне.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 ГК України).

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язань другою стороною.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Водночас господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується відшкодування збитків, що виникли внаслідок доставки ТОВ «Бізнес Груп Д» неякісного товару, у зв`язку з неналежним, на думку позивача за зустрічним позовом, виконанням відповідачем за зустрічним позовом договірних зобов`язань з перевезення вантажу.

Обов`язок перевізника відшкодувати шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу ґрунтується на положеннях частин 1, 3 статті 314 ГК України, якими унормовано, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1,2 ст. 614 ЦК України).

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала та завданими збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Визначаючи розмір заподіяних збитків внаслідок порушення господарських договорів, до уваги беруться вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Відповідач, в свою чергу, повинен довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають прямі збитки, що стали безпосереднім та невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

На переконання колегії суддів, наявні в матеріалах справи докази не можуть переконливо свідчити про наявність ознак протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом, що полягала у неналежному виконанні договору перевезення №БГД 14-3/05/2019 від 14.05.2019, яка б призвела до завдання позивачеві за зустрічним позовом майнової шкоди у заявленому до стягнення розмірі.

Як було встановлено при розгляді первісного позову, відповідач за зустрічним позовом не вчинив господарського правопорушення за договором перевезення, укладеним з позивачем за зустрічним позовом, а також відсутня вина перевізника в наявних збитках ТОВ «Бізнес Груп Д» як покупця товару, у зв`язку з чим відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями перевізника та заявленими збитками.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем за зустрічним позовом не доведено суду належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме, протиправних дій відповідача за зустрічним позовом, наявності прямого причинного зв`язку між допущеним порушенням та наявністю збитків у заявленому позивачем розмірі, як обов`язкових складових предмету доказування у даному спорі, а відтак, відсутні правові підстави для стягнення з ФОП Безікяна К.С. на користь ТОВ «Бізнес Груп Д» 488 994,72 грн збитків.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, виходячи системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову ФОП Безікяна К.С. до ТОВ «Бізнес Груп Д» про стягнення 122 500,00 грн та відмову у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Бізнес Груп Д» до ФОП Безікяна К.С. про стягнення 488 994,72 грн збитків.

Доводи апелянта щодо порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Київської області від 10.09.2020 у справі № 911/711/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Бізнес Груп Д» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Д» на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2020 у справі № 911/711/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2020 у справі № 911/711/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/711/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.11.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова