РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/11617/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Ізюменко Максима Олександровича

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 12400 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ізюменко Максим Олександрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 12400 грн. безпідставно набутих коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено, зокрема, відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

03.09.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позов, у зв`язку з можливістю мирного врегулювання спору у справі № 910/11617/20 з позивачем, що може мати наслідком відсутність предмета спору та унеможливлює наразі обрання відповідачем правової позиції у справі.

Ухвалою суду від 08.09.2020 клопотання відповідача задоволено та продовжено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідач, у свою чергу, подав клопотання про закриття провадження, в якому зазначив про відновлення балансу та повернення списаних у погашення заборгованості коштів на рахунок позивача в сумі 36254,25 грн.

Однак, позивач надав заперечення на клопотання про закриття провадження, оскільки зазначив, що відповідач повернув кошти не в повному обсязі, у зв`язку з чим залишок боргу за останнім становить 1142,47 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 Фізична особа-підприємець Ізюменко Максим Олександрович (клієнт) підписав заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки, за змістом якої клієнт погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками (розміщені на сайті www .privatbank.ua), Тарифами банку, які разом з даною заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування.

На виконання умов договору банківського обслуговування від 01.10.2012 Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", найменування якого змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (банк), надало Фізичній особі-підприємцю Ізюменко Максиму Олександровичу кредитні кошти у межах встановленого ліміту на поточний рахунок № НОМЕР_1 , в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг", зокрема, з 13.03.2018 у розмірі 25 000 грн., що підтверджується довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів №08.7.0.0.0/10 від 18.06.2019.

Наведені обставини встановлені в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 № 904/2884/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Ізюменко Максима Олександровича про стягнення 32246,76 грн. заборгованості та за зустрічним позовом про визнання недійсними транзакцій з переказу грошових коштів та відновлення залишку коштів на банківському рахунку.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі № 904/2884/19, яке набрало законної сили, у задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов задоволено: визнано недійсними, такими що не є дозволеними користувачем, транзакції з переказу грошових коштів, що були здійснені в період з 16 год. 04 хв. 18 березня 2018 року по 04 год. 06 хв. 19 березня 2018 року, з карткового рахунку № НОМЕР_2 на суму 24 855 грн. Відновлено залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , що має доступ через картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритого у ПАТ КБ "Приватбанк" на ім`я фізичної особи-підприємця Ізюменко Максима Олександровича, до стану, в якому він перебував на 16 год. 00 хв. 18 березня 2018 року, в сумі 24 996,72 грн.

Судом у справі № 904/2884/19 встановлено, що в період часу з 16 год. 04 хв. 18 березня 2018 року по 04 год. 06 хв. 19 березня 2018 року відбулось несанкціоноване зняття грошових коштів з кредитного карткового рахунку № НОМЕР_2 у загальній сумі 24 917 грн., що встановлено вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2019 у справі № 182/1872/18, який набув чинності 14.07.2019.

За приписами ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також рішенням суду від 14.11.2019 у справі № 904/2884/19 встановлено, що всього за період з 16 год. 04 хв. 18 березня 2018 року по 04 год. 06 хв. 19 березня 2018 року злочинцем здійснено 9 транзакцій на загальну суму 24 855 грн., в тому числі комісія банку у розмірі 18 грн.

На час здійснення злочинцем вказаних вище транзакцій кредитний ліміт на карті становив 25 000 грн., що підтверджується довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів від 18.09.2019 № 08.7.0.0.0/10, доданою АТ КБ «Приватбанк» до первісного позову. Тобто на час незаконних дій зловмисника, у ФОП Ізюменко М.О. перед банком заборгованості по кредиту не було, а зловмисником вкрадено майже весь кредитний ліміт.

Як вбачається з виписки з особового рахунку ФОП Ізюменко М.О. за період з 19.03.2018 по 31.12.2018 на розрахунковий рахунок ФОП Ізюменко М.О. від контрагентів по підприємницькій діяльності надходили суми, які АТ КБ «Приватбанк» самовільно направив на погашення заборгованості та сплату штрафних санкцій, яка виникла не з вини ФОП Ізюменко М.О., а саме:

- 04.07.2018 на рахунок ФОП Ізюменко М.О. від СТОВ «Данилевського-1» надійшла сума у розмірі 5 600 грн., з якої АТ КБ «Приватбанк» самовільно на погашення заборгованості по кредиту направлено 1 467 грн. 69 коп. Решту суми направлено на погашення штрафних санкцій та відсотків за користування грошима;

- 18.07.2018 на рахунок ФОП Ізюменко М.О. від ФГ «Істок-С» надійшла сума у розмірі 2 800 грн., з якої АТ КБ «Приватбанк» самовільно на погашення заборгованості по кредиту направлено 2 098,83 грн. Решту суми направлено на погашення штрафних санкцій та відсотків за користування грошима.

Враховуючи кредитний ліміт, який встановлено банком на час незаконного списання кредитних коштів (25 000 грн.) та суми контрагентських коштів, які банком самовільно направлено на погашення заборгованості, господарський суд у межах справи № 904/2884/19 встановив, що сума боргу на рахунку ФОП Ізюменко М.О. складає 21 433,48 грн. (25 0000 - 1467,69 - 2098,83) та є саме тією сумою заборгованості, яку заявляє банк до стягнення з відповідача за первісним позовом, у зв`язку з чим позовні вимоги первісного позову не підлягають задоволенню.

У подальшому, 04.10.2018 на рахунок ФОП Ізюменко М.О. від ПП «Колосисте» надійшла сума в розмірі 4000 грн., з якої АТ КБ «Приватбанк» самовільно на погашення заборгованості по кредиту направлено 1027,86 грн. Решту суми направлено на погашення штрафних санкцій та відсотків за користування грошима.

10.04.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо повернення безпідставно списаних з рахунку коштів у сумі 12400 грн. Оскільки відповідач вказані кошти не повернув, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Під час розгляду справи судом відповідач здійснив повернення грошових коштів позивачу на картковий рахунок у розмірі 36254,25 грн., у зв`язку з чим просив закрити провадження у справі, оскільки вважає повернутою суму коштів 12400 грн., що є предметом даної справи. При цьому відповідач зазначив, що кредитна заборгованість за позивачем по рахунку № НОМЕР_1 не обліковується та списані в погашення заборгованості грошові кошти повернуті позивачу.

Так, із наданих до клопотання про закриття провадження копій меморіальних ордерів слідує, що відповідач повернув на рахунок позивача:

- за меморіальним ордером від 21.10.2020 № 171309206 суму в розмірі 18 грн. в якості повернення комісії: платежі через IVR за період з 18.03.-19.03.2018 визнані недійсними згідно рішення суду справа № 904/2884/19 (910/11617/20);

- за меморіальним ордером від 21.10.2020 № 171309207 суму в розмірі 24837 грн. в якості повернення платежів через IVR за період з 18.03.-19.03.2018 визнані недійсними згідно рішення суду справа № 904/2884/19 (910/11617/20);

- за меморіальним ордером від 21.10.2020 № 121150157 суму в розмірі 11399,25 грн. в якості повернення зайво перерахованих коштів згідно договору банківського обслуговування від 01.10.2012.

У той же час, предметом даного спору є стягнення з відповідача 12400 грн., списаних банком з рахунку позивача за рахунок коштів, що надходили позивачу від контрагентів по підприємницькій діяльності.

Таким чином, відповідачем за меморіальним ордером від 21.10.2020 № 121150157 повернуто позивачу спірну суму коштів лише в розмірі 11399,25 грн., замість 12400 грн. Отже, залишок неповернутих безпідставно списаних відповідачем коштів у межах даної справи становить 1000,75 грн.

Одночасно суд зауважує, що повернення відповідачем грошових коштів позивачу на загальну суму 24855 грн. за іншими меморіальними ордерами, а саме: від 21.10.2020 № 171309206 в розмірі 18 грн. та від 21.10.2020 № 171309207 в розмірі 24837 грн., є спірною сумою коштів у межах іншої справи № 904/2884/19.

Так, відповідно до рішення суду в справі № 904/2884/19 ухвалено відновити залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , що має доступ через картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритого у ПАТ КБ "Приватбанк" на ім`я фізичної особи-підприємця Ізюменко Максима Олександровича, до стану, в якому він перебував на 16 год. 00 хв. 18 березня 2018 року, в сумі 24 996,72 грн.

Отже, повернення відповідачем 21.10.2020 грошових коштів позивачу на загальну суму 24855 грн. є предметом розгляду справи № 904/2884/19, у межах якої залишок коштів на рахунку позивача мав бути відновлений у розмірі 24 996,72 грн., тобто різниця між цими сумами становить 141,72 грн.

З огляду на наведене, суд частково відхиляє твердження позивача про те, що залишок коштів у розмірі 1142,47 грн. підлягає стягненню з відповідача в межах даної справи № 910/11617/20, оскільки залишок неповернутих відповідачем безпідставно списаних коштів у цій справі становить 1000,75 грн. (12400-11399,25), а різниця в розмірі 141,72 грн. входить до предмету справи № 904/2884/19.

При цьому, суд зауважує, що позивач просив стягнути в межах даної справи 12400 грн., з яких відповідачем повернуто 11399,25 грн. та залишок становив 1000,75 грн. Відтак, прохання позивача в запереченнях на клопотання про закриття провадження у справі стягнути кошти в розмірі 1142,47 грн. виходить за межі визначених позивачем позовних вимог.

Відтак, судом винесено ухвалу від 23.11.2020 про закриття провадження у справі № 910/11617/20 на суму 11399,25 грн.

Ураховуючи викладене, наразі спір у справі стосується залишку неповернутих відповідачем безпідставно списаних коштів у розмірі 1000,75 грн.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як встановлено судом у межах справи № 904/2884/19, за період з 19.03.2018 по 31.12.2018 на розрахунковий рахунок ФОП Ізюменко М.О. від контрагентів по підприємницькій діяльності надходили суми, які АТ КБ «Приватбанк» самовільно направив на погашення заборгованості та сплату штрафних санкцій, яка виникла не з вини ФОП Ізюменко М.О., а саме в розмірі 12000 грн.

При цьому, судом у межах даної справи встановлено, що відповідачем за меморіальним ордером від 21.10.2020 № 121150157 повернуто позивачу суму коштів лише в розмірі 11399,25 грн., у зв`язку з чим залишок неповернутих відповідачем безпідставно списаних коштів становить 1000,75 грн.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного за недійсним правочином.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ураховуючи те, що судовим рішенням у справі № 904/2884/19 встановлено відсутність правових підстав для списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача, що надходили від його контрагентів за період з 19.03.2018 по 31.12.2018, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі в частині стягнення залишку цих безпідставно утриманих відповідачем коштів у розмірі 1000,75 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача в частині присудженої до стягнення суми. Питання розподілу судового збору в частині позовних вимог, по яким провадження у справі закрито, вирішено у відповідній ухвалі суду від 23.11.2020 року.

При цьому, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі згідно зі статтею 129 ГПК України, ураховуючи відсутність відповідного клопотання відповідача згідно з частинами 5, 6 статті 126 ГПК України про зменшення розміру таких витрат.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Ізюменко Максима Олександровича задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Фізичної особи-підприємця Ізюменко Максима Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 1000 (одну тисячу) грн. 75 коп. безпідставно набутих коштів, 169 (сто шістдесят дев`ять) грн. 64 коп. витрат зі сплати судового збору, а також 2000 (дві тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова