За позовом Фізичної особи-підприємця Василенко Ірини Євгеніївни
до Міністерства охорони здоров`я України
про стягнення 111431,46 грн
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Дяк Ю.М..
Фізична особа-підприємець Василенко Ірина Євгеніївна (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Міністерства охорони здоров`я України (далі - відповідач, Міністерство) про стягнення 111431,46 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором №ІС-4.8/57 від 22.04.2019 не розрахувався за отримані послуги протягом лютого-квітня 2020 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 111431,46 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2020 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Міністерства охорони здоров`я України на користь фізичної особи-підприємця Василенко І.Є. заборгованість в сумі 111431,46 грн та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

При цьому, в судовому засіданні 30.10.2020 в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів позивачем подано заяву про вирішення питання про розподіл судових витрат Фізичної особи-підприємця Василенко Ірини Євгеніївни на професійну правничу допомогу після прийняття рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні 30.10.2020 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу на 13.11.2020.

06.11.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу разом з документальним підтвердженням їх понесення.

В судовому засіданні 13.11.2020 відповідач заперечив проти заявлених витрат на професійну правничу допомогу та заявив усне клопотання про зменшення витрат на оплату, оскільки вони не є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг. При цьому, відповідач зауважив, що детальний опис наданих послуг не містить кількості витрачених годин щодо кожної дії позивача та їх вартість, а також включає витрати щодо підготовки заяви про усунення недоліків позовної заяви, що не є правомірним.

Позивач у судове засідання не з`явився, втім в клопотанні від 06.11.2020 просив розглянути справу без його участі.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В той же час, враховуючи встановлені приписами ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вимоги до змісту рішення суду та визначений у ст. 240 Господарського процесуального кодексу України порядок проголошення судового рішення, вбачається, що у разі якщо учасник справи в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру судових витрат, суд, після надходження відповідних доказів від учасника справи, може вирішити витання щодо розподілу судових витрат не інакше як шляхом ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2020 у справі №910/11159/20 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представник позивача скористався своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з поданого клопотання, позивач просить стягнути з Міністерства охорони здоров`я України понесені судові витрати у розмірі 27000,00 грн на професійну правничу допомогу.

Згідно з частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги №1-19/06/2020 від 19.06.2020, укладеного між адвокатським об`єднанням "ЛЕКС`ЮС" та Фізичною особою-підприємцем Василенко І.Є., рахунок-фактура №02/11/2020 на оплату у розмірі 27000,00 грн, квитанцію №0.0..1 від 04.11.2020 на суму 27000,00 грн з призначенням платежу "за надання послуг зг дог 1-19/06/2020 від 19.06.20р. зг р/ф 0 2/11/2020 ФОП Василенко І.Є." акт приймання-передачі наданих послуг від 03.11.2020, роздруківку з профайла адвоката Овода А.П. з Єдиного реєстру адвокатів України та ордер серії АІ №1046407, виданого адвокатським бюро "ЛЕКС`ЮС" на ім`я адвоката Овод А.П.

Згідно пункту 1.1 договору №1-19/06/2020 від 19.06.2020 адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу з приводу захисту порушених прав та представництва інтересів клієнта в судах України всіх інстанцій щодо стягнення заборгованості за надані послуги на виконання договору №ІС-4.8./57 від 22.04.2019 у розмірі 111431,46 грн.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальні та інші документи правового характеру в інтересах клієнта; представлення в установленому порядку інтересів клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції під час здійснення господарського судочинства, а також в інших судах, державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами; адвокати адвокатського об`єднання можуть здійснювати інші види адвокатської діяльності, які не заборонені законом в інтересах клієнта.

У пункті 4.1 договору між клієнтом та адвокатським об`єднанням погоджено, що вартість послуг адвокатського об`єднання (гонорар), що включає усю необхідну правову допомогу для представництва інтересів клієнта, є фіксованою і становить 27000,00 грн за представництво в кожній судовій інстанції (в тому числі, суд першої інстанції).

Сторони домовилися, що клієнт протягом 5 (п`яти) робочих днів після виставленого рахунку-фактури перераховує адвокатському об`єднанню гонорар (пункт 4.2 договору).

Детальний опис наданих послуг, рівень спеціалістів, які їх надавали, погоджується між адвокатським об`єднання та клієнтом в акті приймання-передачі із зазначенням специфікації (пункт 4.3 договору).

03.11.2020 клієнт та адвокатське об`єднання підписали акт приймання-передачі наданих послуг, яким підтвердили приймання-передачу послуг згідно детального опису наданих послуг, а саме: підготовка позовної заяви, що включає аналіз первинних документів, законодавства та судової практики; підготовка заяви про усунення недоліків; аналіз відзиву на позовну заяву, підготовка відповіді на відзив та клопотання про огляд судом електронної пошти позивача; представництво у засіданні 06.10.2020; підготовка заяви про долучення додаткових доказів на підтвердження обґрунтованості позову та клопотання про поновлення пропущеного строку; представництво у засіданні 20.10.2020; аналіз пояснень відповідача, підготовка адвокатського запиту та заперечення на пояснення; представництво у засіданні 27.10.2020; представництво у засіданні 30.10.2020. Також зазначено, що послуги надані у повному обсязі, у визначений договором строк та відповідають вимогам клієнта, клієнт не має претензій

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи, що розгляд цієї справи здійснювався у спрощеному позовному провадженні, зважаючи на малозначність справи в розумінні приписів частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості витрат на оплату правничої допомоги з підстав того, що детальний опис наданих послуг не містить кількості витрачених годин щодо кожної дії позивача та їх вартість та недоліки позовної заяви, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (п.2 ч.5 ст. 129 ГПК України).

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 12000,00 грн, що є пропорційним до предмета спору, складності даної справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, виходячи зі змісту договору про надання правової допомоги №1-19/06/2020 від 19.06.2020 та акту приймання-передачі наданих послуг.

Керуючись статтями 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Міністерства охорони здоров`я України (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 7; ) на користь Фізичної особи-підприємця Василенко Ірини Євгеніївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 12000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

2. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового судового рішення складено та підписано 18.11.2020.

Суддя Т.В. Васильченко