ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020м. ДніпроСправа № 904/4519/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В., розглянув спір

за позовом Фермерського господарства "Пінк Агро", с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Взаємодія - Гарант", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання невиконаним договору в певній частині

Представники:

від позивача Димарьова В.В.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Пінк Агро" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить:

- визнати невиконаним договір поставки сільськогосподарської техніки на умовах товарного кредиту № 01-05СГТ -В, укладеним між ТОВ "Взаємодія - Гарант" та ФГ "Пінк Агро", в частині певного/вказаного зобов`язання, а саме: пункт 3.4 договору стосовно надання постачальником на вимогу покупця копії сертифікату якості на товар, що був поставлений та п. 1.1 договору, стосовно передачі у власність сільськогосподарської техніки без відповідної документації про державну реєстрацію;

- зобов`язати ТОВ "Взаємодія - Гарант" надати ФГ "Пінк Агро"копію сертифікату якості на поставлений товар та відповідної документації про державну реєстрацію;

- визнати невиконаним постачальником договір поставки сільськогосподарської техніки на умовах товарного кредиту № 01-05СГТ -В, в частині зобов`язання поставки додаткових пристроїв на суму 633 829,81 грн., вказаних в акті від 18.10.2016 до договору.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору поставки сільськогосподарської техніки на умовах товарного кредиту № 01-05СГТВ від 26.05.2016, в частині надання постачальником на вимогу покупця копії сертифікату якості на товар, що був поставлений та передачі у власність сільськогосподарської техніки без відповідної документації про державну реєстрацію, а також невиконання відповідачем зобов`язання стосовно поставки додаткових пристроїв на суму 633 829,81 грн., вказаних в акті від 18.10.2016 до договору.

У відзиві на позов, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, який відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, встановлюється тривалістю у три роки, таким чином цей строк сплинув 26.05.2020.

Крім того, відповідач зазначає, що за період з листопада 2016 року по грудень 2018 року не отримував від позивача жодної вимоги та листа. Протягом 2017-2018 років сторонами було укладено 3 (три) додаткові угоди № 1 від 12.10.2017, № 2 від 08.10.2018 та № 3 від 30.10.2018, які стосувалися продовження строків оплати вартості поставленого товару. При цьому, жодних перемовин стосовно умов та вимог в частині надання копії сертифікату якості чи надання відповідної документації про державну реєстрацію, сторонами спору взагалі не велось.

На думку відповідача, зобов`язання, які виникли з акту огляду сільськогосподарської техніки від 18.10.2016, які ґрунтуються на договорі поставки № 01-05СГТВ від 26.05.2016, втратили чинність у зв`язку з закінченням строку дії вказаного договору.

У додаткових поясненнях до відзиву відповідач зазначає, що позивач в порушення умов договору не здійснив повної оплати вартості товару та нарахованих відсотків за користування товарним кредитом, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Взаємодія - Гарант" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Фермерського господарства "Пінк Агро" заборгованості за спірним договором.

Рішенням суду від 30.06.2020 по справі № 904/2080/20 позовні вимоги задоволено частково.

Позивач, на час розгляду даної справи, так і не сплатив вартість поставленої сільськогосподарської техніки, а тому у відповідності до вимог пункту 8.1 спірного договору, право власності на поставлену сільськогосподарську техніку, останній не набув, та власником не вважається. За таких обставин, позивач не підпадає під визначення осіб власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представниками, за якими на підставі їх заяв у відповідності до Постанови КМ України від 07.09.1998 № 1388 має бути проведена реєстрація сільськогосподарської техніки.

З огляду на викладене відповідач вважає, що позивачем не доведені належними та допустимими доказами вимоги викладені в позовній заяві, у зв`язку з чим просить суд відмовити в їх задоволенні.

У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, не погоджується, з огляду на таке.

Щодо строку позовної давності, то позивач вважає, що відповідач долучаючи до матеріалів справи копії додаткових угод, самостійно демонструє суду продовження дії основного договору до 31.07.2019.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо передачі документації на спірну техніку, яка необхідна для держаної реєстрації транспортних засобів.

Посилаючись на пункт 3.4 договору, позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача та просив надати копії сертифікатів якості на поставлений товар, але вказані документи не були надані по теперішній час.

Враховуючи викладене, останній просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає наступне.

Додатковими угодами № 1, 2, 3 сторони продовжували лише строк виконання грошових зобов`язань позивача, інші умови залишались без змін, таким чином, вони втратили чинність у зв`язку з закінченням річного строку дії договору, на який він був укладений.

Відповідач вказує на те, що зобов`язання за актом огляду сільськогосподарської техніки від 18.10.2016, останнім були виконані, що підтверджується видатковою накладною № 12 від 18.10.2016, актом звіряння взаємних розрахунків станом за період з 01.05.2016 по 17.12.2019, а також відсутністю зауважень з боку позивача.

Позивачем, при прийнятті товару, не був дотриманий порядок його прийняття, передбачений пунктом 4.1 договору, заяв про недоліки товару від позивача відповідачу не надходило, а тому товар вважається прийнятим, як належний з моменту складання сторонами видаткової накладної № 12 від 18.10.2016.

Крім того, відповідач зазначає, що підстави для надання позивачу документів для реєстрації сільськогосподарської техніки в органах реєстрації відсутні, оскільки позивач не здійснив повного розрахунку за поставлений товар.

З огляду на викладене відповідач вважає, що позивачем не доведені належними та допустимими доказами вимоги викладені в позовній заяві, у зв`язку з чим просить суд відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою від 25.08.2020 позовну заяву Фермерського господарства "Пінк Агро" залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

27.08.2020 від позивача надійшов лист, до якого останнім залучено оригінал квитанції № 0.0..1 від 30.09.2020 про сплату судового збору в сумі 6 306,00 грн., відсутність якого на момент подання позовної заяви стала підставою для залишення її без руху.

01.09.2020 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/4519/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.08.2020, з подальшим його відкладенням на 28.10.2020.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 16.11.2020, про що постановлено ухвалу суду.

У судове засідання 16.11.2020 представник відповідача не з`явився, електронним засобом зв`язку надіслав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.

Приймаючи до уваги запроваджені на території України заходи щодо убезпечення населення від поширення гострих респіраторних захворювань та в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами.

16.11.2020 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: наявність обставин щодо надання постачальником на вимогу покупця копії сертифікату якості на товар, що був поставлений; передача у власність сільськогосподарської техніки без відповідної документації про державну реєстрацію; невиконання відповідачем зобов`язання стосовно поставки додаткових пристроїв на суму 633 829,81 грн., вказаних в акті від 18.10.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Взаємодія Гарант" (далі-Постачальник) та Фермерським господарством "ПІНК АГРО" (далі-Покупець) укладено Договір поставки сільськогосподарської техніки №01-05СГТ-В (далі-Договір) (а.с. 9-10).

Відповідно до пункту 1.1. Договору в терміни, визначені договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця сільськогосподарську техніку (надалі-Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість (ціну), сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки Покупцю, гривнева вартість товару та її грошовий еквівалент в іноземній валюті, порядок та термін оплати вартості Товару (в т.ч. частина вартості Товару, яка оплачується авансом, а також частина, яка оплачується на умовах відстрочення платежів) та нарахованих відсотків, інші умови (в т.ч. щодо надання знижки до вартості (ціни) Товару і погоджені сторонами - визначені в договорі та в додатках до нього, які складають невід`ємну частину договору (пункт 1.2 Договору)

Згідно з пунктом 1.3. Договору Товар за своїми якісними характеристиками відповідає сертифікату якості підприємства-виробника, з чим Покупець погоджується.

За приписами пункту 1.4. Договору Товар постачається на умовах ЕХW (Інкотермс 2000), місце поставки та отримання Товару, вказане графі "Базис поставки" додатку до Договору, Ціна товару визначена в договорі на умовах ЕХW. Постачальник може доставити Товар за адресою, яку вкаже Покупець на підставі оформлення окремого договору транспортне перевезення та окрему оплату по ньому.

Відповідно до пункту 2.1. Договору вартість (ціна) Товару (в т.ч. знижки до вартості (ціни) Товару) та відсотків за користування товарні кредитом (ціна договору) вказана в додатках до договору. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатках. Ціна Договору є звичайне ціною та становить вартість (ціну) Товару та суму належних до сплати відсотків за користування товарні кредитом.

Згідно з пунктом 2.2. Договору сторони встановлюють, що протягом строку дії договору, грошові зобов`язання Покупця існують підлягають сплаті у національній валюті України - гривні. Сума у гривні, що підлягає до сплати Покупцем визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни договору (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу відповідної іноземної валюти, який буде опубліковані на відповідній інтернет-сторінці офіційного Інтернет сайту (www.rise.ua) на день фактичної оплати Покупцем ціни договору (її неоплаченої частини).

Відповідно до пункту 2.3 Договору Товар (його вартість, (ціна), в т.ч. ПДВ), отриманий Покупцем у власність на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, визначається товарним кредитом. За користування товарним кредитом, Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки. Строк користування товарним кредитом починається з дня, наступного за днем отримання Товару Покупцем та закінчується днем повного виконання грошового зобов`язання.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що Постачальник зобов`язаний на вимогу покупця, надати йому копію сертифікату якості на Товар, що поставляється.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання. Господарські зобов`язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня підписання його тексту представниками сторін, крім зобов`язань Покупця по оплаті вартості Товару, процентів за користування товарним кредитом та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням.

Позивач стверджує, що відповідач в порушення умов пункту 3.4 спірного Договору та чинного законодавства України, не надав йому копію сертифікату якості на Товар, що поставляється, а також відповідні документи для отримання можливості законного користування придбаною сільськогосподарською технікою іноземного походження.

Крім того, позивач зазначає, що отримавши товар за видатковою накладною № 12 від 18.10.2016, був проведений огляд сільськогосподарською техніки, на підставі чого складений Акт від 18.10.2016, в якому сторони дійшли згоди, що Телескопічний навантажувач TF38.7-120 Merlo потребує додаткових пристроїв та їх встановлення.

Відповідно до вказаного акту Постачальник взяв на себе зобов`язання по встановленню додаткових пристроїв, а Покупець зобов`язується прийняти та в подальшому оплатити за товар у повному складі згідно умов договору поставки № 01-05СГТ-В від 26.05.2016. (а.с. 8).

Проте, як стверджує позивач, Постачальник станом на теперішній час не поставив Покупцю товар, вказаний у Акті № 12 від 18.10.2016.

Вищевикладене стало причиною звернення Фермерського господарства "Пінк Агро" до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч.ч. 1, 2 ст. 666 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що Постачальник зобов`язаний на вимогу покупця, надати йому копію сертифікату якості на Товар, що поставляється.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначає, що на електронну та поштову адреси відповідача, останнім неодноразово надсилалися листи з вимогою надати копію сертифікату якості на товар, що підтверджується копіями відповідних листів, які долучені до матеріалів справи (а.с. 11-34).

Оцінюючи надані позивачем листи та роздруківки електронної переписки в якості належного доказу того, що позивач вимагав від відповідача надати копію сертифікату товару, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Роздруківки електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Тобто надані позивачем скріншоти електронної переписки не можуть бути використані як доказ у справі, оскільки не відповідають вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містять електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Зазначене відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Крім того, у договорі, укладеного сторонами, не наведено умов щодо можливості електронного листування під час його виконання, щодо погодження між сторонами відповідних електронних адрес для електронного листування та переліку осіб, уповноважених вести таке листування.

Також суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на поштову адресу відповідача надсилалися вказані листи.

З огляду на вищезазначене, враховуючи положення статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд не приймає, в якості доказів, листи та роздруківки з електронного листування, надані позивачем на підтвердження того, що ним надсилалися на адресу відповідача листи з вимогою надати копію сертифікату товару.

Вимоги позивача щодо визнання невиконаним договору поставки сільськогосподарської техніки на умовах товарного кредиту № 01-05СГТ -В, в частині не надання позивачеві документації про державну реєстрацію, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

В п. 8.1 Договору, сторони встановили, що право власності на Товар переходить до Покупця після повної оплати ним вартості Товару та нарахованих відсотків за користування товарним кредитом шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі Товару у власність Покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 у справі № 904/2080/20, в частині, що залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020 , встановлено наступне.

На виконання умов Договору Позивач (ТОВ"Взаємодія - Гарант") здійснив поставку Товару Покупцю (ФГ "Пінк Агро") на загальну суму 2 812 600,00 грн., що еквівалентно сумі 98000,00 Євро, та підтверджується видатковою накладною №12 від 18 жовтня 2016, довіреністю на отримання ТМЦ №20 від 17 жовтня 2016 за підписом Голови/керівника Фермерського господарства, а також актом звірки взаєморозрахунків за період: 01.05.2016 - 17.12.2019 (арк.с. 55), який підписаний між Позивачем та Відповідачем.

Відповідач (ФГ "Пінк Агро") свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати отриманого Товару здійснив частково на суму 73824,33 Євро, що складає 2218770,19 грн., та підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого заборгованість останнього складає 24175,67 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2020 року становить 748519,84 грн. (курс НБУ 30,9617 грн. за 1 Євро): 24175,67*30,9617= 748519,84.

Отже, вказаним вище рішенням господарського суду встановлено, що свої зобов`язання стосовно поставки Товару на адресу Покупця за спірним договором, ТОВ "Взаємодія - Гарант" виконало в повному обсязі, в той час як відповідач (ФГ "Пінк Агро"), зобов`язання з оплати виконало частково, і його заборгованість складає 593829,81 грн., яка була стягнута з ФГ "Пінк Агро".

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доказів, які б свідчили про погашення вказаної заборгованості, як і доказів складення сторонами акту приймання-передачі товару у власність ФГ "Пінк Агро", позивачем надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не є власником транспортних засобів та особою, що експлуатує такі засоби на законних підставах, або їх представником, у зв`язку з чим, у суду відсутні підстави для задоволення даної вимоги.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача, щодо визнання невиконаним постачальником спірного договору поставки, в частині зобов`язання поставки додаткових пристроїв на суму 633 829,81 грн., вказаних в акті від 18.10.2016, з огляду на таке.

В пункті 4.1. Договору сторони дійшли згоди про те, що приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в день його отримання від Постачальника, Покупець зобов`язаний перевірити комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність наявних ознак пошкодження Товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви Товар вважається прийнятим Покупцем, як належний. Факт передачі Товару Покупцю підтверджується підписами та печатками (за наявності) уповноважених представників сторін у товарно-супровідній документації.

В матеріалах справи міститься видаткова накладна № 12 від 18 жовтня 2016, яка підписана повноважним представником позивача та скріплена печаткою його підприємства, про прийняття товару на загальну суму 2 812 600,00 грн., без зауважень.

До того ж, як вже було зазначено вище, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 у справі № 904/2080/20, встановлено, що свої зобов`язання стосовно поставки Товару на адресу Покупця за спірним договором, ТОВ "Взаємодія - Гарант" виконало в повному обсязі, вказані обставини, в силу статті 75 Господарського процесуального кодексу України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заявленої вимоги.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Саме на Фермерське господарство "Пінк Агро", як позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Всупереч наведеному, позивач не довів перед судом, яким чином зі сторони відповідача були порушені його права.

З огляду на викладене, господарський суд вважає вимоги Фермерського господарства "Пінк Агро" про визнання невиконаним договору в певній частині недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Що до заявленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Враховуючи той факт, що судом було встановлено, що вимоги Фермерського господарства "Пінк Агро" про визнання невиконаним договору в певній частині не підлягають задоволенню, заява про застосування строків позовної даності судом до уваги не приймається.

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Пінк Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Взаємодія - Гарант" про визнання невиконаним договору в певній частині відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 26.11.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко