ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2020 р. Справа№ 910/4913/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Артемов А.О. (довір. №0001000/32025-19 від 26.12.19);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020

у справі № 910/4913/20 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ"

про стягнення 435 241, 96грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі №910/4913/20 позов акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» про стягнення 435 241,96 грн. задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 357 123грн.84коп. заборгованості, 41 231 грн. 96 коп. пені, 7 881 грн. 12 коп. 3% річних, 5 619 грн. 83 коп. інфляційних втрат і 6 177 грн. 85 коп. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- на виконання умов договору позивачем було відкрито відповідачу рахунок у цінних паперах та надано відповідні послуги з ведення рахунку цінних паперів;

- поданими позивачем доказами підтверджуються обставини, що є предметом доказування у справі, а саме: укладення договору між позивачем та відповідачем, надання послуг позивачем за договором та не оплата відповідачем, в свою чергу відповідач не спростував доводів позивача;

- щодо заяви відповідача про застосування строків спеціальної позовної давності, то обставинами у справі підтверджується переривання перебігу позовної давності, а тому, як зазначив суд, підстав для застосування статті 267 ГПК України немає.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 по справі №910/4913/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- всупереч положенням чинного законодавства, зокрема ст.232 Господарського кодексу України, позивач застосував неналежний період при розрахунку пені, а саме, більший період ніж 6 місяців, сторони не визначали ні у договорі №1, ні у договорі №2 інший період (ніж 6 міс) для нарахування пені;

- положення п.6.3 договору №2, а саме: «за порушення строків оплати послуг за цим договором, депонент (відповідач) сплачує депозитарній установі (позивачу) з 01.01.2017 облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу» не є встановленням погодженого сторонами іншого строку для нарахування пені.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020, розгляд справи призначено на 04.11.2020.

Від позивача (04.11.2020) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ТОВ «ЕСУ» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі №910/4913/20 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- разом із позовною заявою банком до суду були подані акти-рахунки, що підтверджують узгоджений сторонами розмір заборгованості за надані банком та прийняті, але не оплачені скаржником, послуги банку за договором за кожний період нарахування штрафних санкцій, який зазначено в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви;

- кожен із зазначених актів-рахунків підписано уповноваженими особами банку та скаржника, окрім підтвердження сторонами обставин приймання-передавання наданих банком послуг за договором, містить узгоджений сторонами розмір заборгованості скаржника за договором із зазначенням розміру заборгованості скаржника, зокрема, щодо заборгованості по оплаті пені, а також відомості про період нарахування пені тощо;

- скаржник у будь-який спосіб не виявив жодних зауважень/заперечень або іншої незгоди з розміром нарахованої пені та періодами її нарахування, а натомість підписав кожний з актів-рахунків, виявивши повну згоду з усією інформацією, що міститься в них.

Від відповідача (04.11.2020) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому адвокат Аністратенко О.О., яка є представником відповідача, просить відкласти розгляду справи у зв`язку з самоізоляцією, і як наслідок, неможливість прибути в судове засідання 04.11.2020.

В судове засідання апеляційного господарського суду 04.11.2020 не з`явився представник відповідача.

Розглянувши у судовому засіданні 04.11.2020 подане клопотання, судова колегія відмовила у його задоволенні з огляду на те, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Відповідно до статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, зазначений у клопотанні представник є не єдиною особою, що має право представляти інтереси товариства в суді.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судовою колегією встановлено.

11.05.2011 між Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України»(депозитарна установа; банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» (депонент; товариство) укладено договір із змінами (договори про внесення змін від 29.08.2014 № 1 та від 18.12.2019 № 62/2), згідно з п.1.1 якого депозитарна установа зобов`язується у порядку, передбаченому законодавством, внутрішніми документами депозитарної установи та Договором, надавати послуги щодо відкриття та обслуговування рахунку в цінних паперах депонента, проводити депозитарні операції за рахунком у цінних паперах депонента на підставі розпоряджень депонента, а також надавати інші послуги у процесі провадження депозитарної діяльності відповідно до Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 № 735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2013 № 1084/23616. Депозитарна установа на рахунку в цінних паперах депонента відповідно до чинного законодавства України веде облік цінних паперів, прав на цінні папери, що належать депоненту, та їх обмежень.

Депонент зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги депозитарної установи згідно з умовами та строками, передбаченими договором та тарифами депозитарної установи (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 договору).

Депонент оплачує послуги депозитарної установи відповідно до умов Договору та тарифів, затверджених депозитарною установою, що діяли на момент надання відповідної послуги, та розміщених на веб-сайті депозитарної установи www.ecimb.com у мережі Інтернет (пункт 3.1 договору).

Оплата послуг за договором, які стосуються ведення рахунку в цінних паперах, депозитарного обліку цінних паперів та прав на цінні папери, а також послуг, які у випадках, передбачених чинним законодавством надаються депозитарною установою депоненту без розпорядження останнього або його керуючого рахунком у цінних паперах, здійснюється депонентом по завершенню кожного календарного місяця (далі - звітний період), не пізніше 19 числа місяця, наступного за звітним періодом, окрім випадку розірвання/припинення дії Договору на підставі акту-рахунку, в якому, зокрема, вказуються перелік та вартість послуг, наданих депозитарною установою депоненту протягом звітного періоду, та сума до оплати (далі - акт-рахунок), що складається у двох примірниках. Обидва примірника акту-рахунку надсилаються депоненту депозитарною установою в порядку, передбаченому пунктом 3.9 цієї статті Договору, до 10 числа місяця (включно), наступного за звітним періодом. До зазначеного строку депозитарна установа може надати такий акт-рахунок депоненту або особі, уповноваженій отримувати такі документи, у разі безпосереднього звернення до депозитарної установи одного з них. Обидва примірника акту-рахунку депонент зобов`язаний підписати та один примірник повернути депозитарній установі на його адресу, зазначену в реквізитах сторін у Договорі протягом 10 календарних днів з дня його одержання. У випадку, якщо депонент не повертає депозитарній установі один примірник підписаного акту-рахунку у визначений цим пунктом строк, такий акт-рахунок вважається схваленим депонентом, а послуги, вказані в ньому, - прийнятими депонентом та такими, що належним чином і в повному обсязі надані депоненту депозитарною установою (пункт 3.3 договору в редакції договору про внесення змін від 29.08.2014 № 1).

Оплата послуг за договором, які згідно з діючими тарифами надаються депозитарною установою на умовах їх попередньої поставки, здійснюється депонентом по завершенню кожного календарного кварталу, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним періодом, окрім випадку розірвання/припинення дії договору, на підставі акту-рахунку в якому, зокрема, вказуються реквізити рахунку депозитарної установи для здійснення платежу, зазначені в пункті 3.1 договору, перелік та вартість послуг, наданих депозитарною установою депоненту протягом звітного періоду, та сума до оплати (далі - акт-рахунок), що складається в 2 примірниках. Обидва примірника акту-рахунку надаються депоненту депозитарною установою в дотриманням вимог розділу VII договору до 10 числа місяця (включно), наступного за звітним періодом, або у порядку, передбаченому пунктом 3.4 договору. Обидва примірника акту-рахунку депонент зобов`язаний підписати та один примірник підписаного акту-рахунку повернути депозитарній установі до кінця місяця, наступного за звітним періодом, з дотриманням вимог розділу VII договору. У випадку, якщо депонент не поверне депозитарній установі один примірник підписаного акту-рахунку у визначений цим пунктом строк, такий акт-рахунок вважається схваленим депонентом, а послуги, вказані в ньому, прийнятими депонентом та такими, що належним чином та в повному обсязі надані депоненту депозитарною установою (пункт 3.2 договору в редакції договору про внесення змін від 18.12.2019 № 62/2).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення договірних правовідносин) договір про відкриття рахунку в цінних паперах - це договір між власником цінних паперів та обраним ним зберігачем про передачу власником належних йому цінних паперів зберігачу для здійснення депозитарної діяльності, а саме: надання послуг щодо зберігання цінних паперів незалежно від форми їх випуску, відкриття та ведення рахунків у цінних паперах, обслуговування операцій на цих рахунках (включаючи кліринг та розрахунки за угодами щодо цінних паперів) та обслуговування операцій емітента щодо випущених ним цінних паперів.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 5 Закону України "Про депозитарну систему України" договір про обслуговування рахунка в цінних паперах укладається між депонентом та депозитарною установою, відповідно до якого депозитарна установа в установленому Комісією порядку на рахунку у цінних паперах веде облік цінних паперів, що належать власникові, співвласникам цінних паперів, у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідному кредиторові, а також облік прав зазначених осіб на цінні папери, що обліковуються на певному рахунку у цінних паперах, та обмеження таких прав.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором обслуговування рахунка в цінних паперах.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов договору позивачем було відкрито відповідачу рахунок у цінних паперах та надано відповідні послуги з ведення рахунку цінних паперів.

Звертаючись з позовом позивач вказує, що станом на 01.03.2020 заборгованість відповідача за договором складає 357 123,84 грн. за період з вересня по 2018 року по грудень 2019 року.

До матеріалів справи долучені акти-рахунки за вказаний період, які підписані представниками сторін та скріплені печатками без зауважень.

Позивачем на адресу відповідача неодноразово направлялися листи (від 01.02.2019 № 151-3/76; від 26.04.2019 № 151-3/407; від 01.07.2019 № 151-3/691; від 02.10.2019 № 151-3/998 та від 14.01.2020 № 151-3/53) щодо погашення заборгованості за Договором, які залишені без відповіді та належного реагування.

Отже, поданими позивачем доказами підтверджують обставини, що є предметом доказування у даній справі, у свою чергу, відповідач не спростував доводів позивача.

Враховуючи те, що заборгованість у сумі 357 123,84грн. є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач заявив до стягнення 73 844,25грн. пені, 7 881,12 грн. 3% річних та 6 472,86 грн. втрат від інфляції (період нарахування з 20.10.2018 по 29.02.2020).

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що всупереч положенням чинного законодавства, зокрема ст.232 Господарського кодексу України, позивач застосував неналежний період при розрахунку пені, а саме, більший період ніж 6 місяців; сторони не визначали інший період (ніж 6 міс) для нарахування пені ні у договорі №1, ні у договорі №2; положення п.6.3 договору №2, а саме: «за порушення строків оплати послуг за цим договором, депонент (відповідач) сплачує депозитарній установі (позивачу) з 01.01.2017 облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу» не є встановленням погодженого сторонами іншого строку для нарахування пені, а тому не можуть бути покладені в основу рішення оскільки у п. 6.5 договору банк та депонент визначили порядок нарахування штрафних санкцій, відповідно до якого нарахування штрафних санкцій, передбачених договором, здійснюється незалежно від строку, на який буде прострочено виконання зобов`язання, і припиняється лише в момент повного виконання винною стороною простроченого зобов`язання.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що вони правильні в частині нарахування 3 % річних і неправильні в частині нарахування пені та втрат від інфляції.

За проведеним судом та перевіреним судовою колегією розрахунком пеня складає 41 231,96 грн., втрати від інфляції - 5 619,83 грн., отже вимоги щодо стягнення з відповідача пені та втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню.

Що ж до доводів відповідача про звільнення від відповідальності, то відповідачем не підтверджено документально наявності підстав для звільнення його від відповідальності за порушення умов договору.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом відповідачем було заявлено застосування строків наслідків спеціальної позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Слід зазначити, що у кожному акті-рахунку банком вказувався загальний борг несплачений депонентом. Так, останній акт-рахунок підписано 31.12.2019, без жодних зауважень зі сторони відповідача.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя статті 264 ЦК України).

Отже, відбулося переривання перебігу позовної давності, а тому підстав для застосування статті 267 ЦК України немає.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі №910/4913/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4913/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.11.2020

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов