ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 листопада 2020 року Справа № 903/700/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Масалов С.М.- підприємець

від відповідача: Красун В.В. - представник, адвокат (ордер на надання правової допомоги серія АС №1010650 від 20.10.2020р., договір від 19.10.2020р., довіреність від 19.11.2020р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича, с. Копачівка

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України", с. Копачівка

про стягнення 4 493 007,67 грн.

Встановив: Фізична особа-підприємець Масалов Сергій Миколайович звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" 4 493 007,67 грн., в тому числі 3 107 693,57 грн. заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей, відпущених згідно укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р., 932 308,07 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 7.3. договору купівлі-продажу (по кожній накладній окремо), 166 266,97 грн. пені, нарахованої згідно п. 7.4. договору купівлі-продажу за період з 31.03.2020р. по 20.09.2020р. (по кожній накладній окремо), а також 249 446,74 грн. 20% річних, нарахованих згідно п. 7.3. договору купівлі-продажу за період з 31.03.2020р. по 20.09.2020р. (по кожній накладній окремо) та 37 292,32 грн. суми збитків від інфляції за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року, нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. в частині проведення належних та своєчасних розрахунків по оплаті товарно-матеріальних цінностей та нарахування у зв`язку з цим сум штрафу, пені, збитків від інфляції та відсотків річних.

Ухвалою суду від 24.09.2020р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 22.10.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, зобов`язано позивача, у зв`язку з визначенням в тексті позовної заяви, надати суду платіжні документи в підтвердження проведення відповідачем розрахунків на суму 106 800 грн., явку повноважних представників сторін в судове засідання визначено на їх розсуд.

07.10.2020р. відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано заяву підприємця Масалова С.М. про приєднання до матеріалів справи копії платіжного доручення №106 від 16.09.2020р. на суму 106 800,00грн.

12.10.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив від 12.10.2020р. на позовну заяву з обгрунтовуючими відзив документами та фіскальним чеком в підтвердження його надіслання на адресу позивача, в котрому відповідач вказав на безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, з огляду на те, що відповідачем не заперечуються фактичні обставини справи щодо поставки товару згідно долучених до матеріалів справи видаткових накладних, однак оспорюється ціна постави товарно - матеріальних цінностей, а також дійсність та правомірність укладання договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. колишнім директором ДП "ПЕРШЕ ТРАВНЯ" Нікітіним В.Я. та ФОП Масаловим С.М.

Так, колишній директор ДП "ПЕРШЕ ТРАВНЯ" Нікітін В.Я. , будучи двоюрідним братом позивача ФОП Масалова С.М., підписав з останнім договір купівлі-продажу засобів захисту рослин, які останній попередньо придбав у ТОВ "Волинь-зерно-продукт" (за які на даний час не розрахувався), в зв`язку з чим у ДП "ПЕРШЕ ТРАВНЯ", у випадку винесення судом рішення на користь позивача, виникнуть прямі збитки у розмірі 388 538,59грн., внаслідок неправомірного завищення вартості поставлених товарів через посередника ФОП Масалова С.М., порівняно із цінами їх придбання у ТОВ "Волинь-зерно-продукт", а також у розмірі упущеної вигоди в сумі 642 898,71 грн. ПДВ, яке неможливо буде заявити до відшкодування в зв`язку з тим, що позивач не є платником ПДВ внаслідок даної господарської операції (скористатися правом на податковий кредит), а також в розмірі штрафних санкцій, процентів річних та інфляційних втрат згідно вказаного договору на суму 1 385 314,11 грн., всього ймовірний розмір збитків внаслідок укладання вказаного договору за умови задоволення судом позову становить 2 416 751,41 грн.

В зв`язку з вказаним, відповідач вважає, що вказаний даний договір є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок та був спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи, носить явно збитковий та обтяжливий характер в частині встановлення штрафних санкцій у розмірі 30 % штрафу та 20% річних та укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Крім того, станом на даний час ДП "ПЕРШЕ ТРАВНЯ" перерахувало ФОП Масалову С.М. кошти на суму 206 800 грн. в якості оплати за поставлений товар, що є предметом спору (а не 106 800 грн., як зазначено в позовній заяві).

Поруч з цим, відповідачем не визнається решта боргу, а саме 932 308,08 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 7.3. договору купівлі-продажу, 249 446,74 грн. 20% річних, 166 266,97 грн. пені, а також 37 292,32 грн. суми збитків від інфляції, нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України, оскільки у відповідності до п.3.5 Договору передбачено, що покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року, тобто вказана дата є граничною датою розрахунків, з настанням якої у продавця виникає право її стягнення та нарахування штрафних фінансових санкцій.

Разом з тим, в наведених в позовній заяві розрахунках вбачається, що позивач розмір пені розрахував починаючи з 31.03.2020р. згідно накладної №3, з 17.04.2020р. згідно накладної №4, з 23.04.2020р. згідно накладної №5, з 07.05.2020р. згідно накладної №8, з 07.05.2020р. згідно накладної №9, з 07.05.2020р. згідно накладної №10, з 21.05.2020р. згідно накладної №11, з 21.05.2020р. згідно накладної №13, що не відповідає вимогам законодавства та договору, оскільки період прострочення становив лише 5 днів з 15.09.2020р. по 20.09.2020р.

Аналогічним чином позивач розрахував невірно індекс інфляції (101,2%), оскільки вказаний показник є річний, а індекс інфляції за вересень 2020 року ще не опублікований.

Окрім того, позивач, на переконання відповідача, невірно розрахував 20% річних, адже нарахував останні на весь період з моменту поставки, а не лише за 5 днів з 15.09.2020р. по 20.09.2020р., тобто з моменту граничного строку сплати.

З приводу штрафу 30% у розмірі 932 308,07 грн. відповідач засвідчив, що спірний договір, на його думку, є нікчемним та таким, що порушує публічний порядок.

При цьому, посилаючись на положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення стягнення з відповідача пені та штрафу, оскільки із загальної суми заборгованості, яку просить стягнути позивач - 4 493 007,67грн., 3 107 693,57 грн. - заборгованість по оплаті ТМЦ (майже 70%), все інше - 1 385 314,10грн. - штрафні санкції і інфляційні втрати та відсотки річні, які є явно завищені.

Крім того, будь-яких збитків кредитору не спричинено, а, навпаки саме боржнику можуть бути спричинені даним договором збитки в розмірі 2 416 751,41грн.

Відтак, на переконання відповідача, очевидним є те, що сума стягнення штрафних санкцій є високою для державного підприємства, що, в свою чергу, суперечить критерію справедливості, передбаченому ч. 1 ст. 3 ЦК України та не відповідає принципу пропорційності, передбаченому п. 6 ч. 3 ст. 2 ГПК України.

Крім того, Державне підприємство "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної Академії аграрних наук України перебуває в складному економічному становищі, що підтверджується балансом за 6 міс. 2020р., звітом про фінансові результати за 1 півріччя 2020р. (збитки від фінансової діяльності в розмірі 575 тис. грн.), звітами з праці за липень, серпень 2020 р., довідкою про заборгованість із заробітної плати, згідно яких вказана заборгованість по 20 працівниками становить 616 тис. грн. заробітної плати, 149 тис. грн. з ЄСВ та 178 тис. грн. ПДФО.

19.10.2020р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 17.10.2020р. з обгрунтовуючими відповідь документами та фіскальним чеком в підтвердження її надіслання на адресу відповідача, в котрій позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та цій відповіді.

При цьому, позивач засвідчив, що не заперечуючи факту отримання товару по кількості та якості, відповідач інформує суд, що позов не визнає і просить суд визнати Договір нікчемним і відмовити в позові взагалі. Також він інформує про те, що позивачу ніби то, перераховано кошти в розмірі 206 800, 00 грн., а не 106 800,00 грн. за отриманий товар (згідно накладної №12 від 20.05.2020р.), чим вводить суд в оману.

Так, згідно платіжного доручення №106 від 16.09.2020р. платник ДГ "Перше Травня" перерахував ФОП Масалову С.М. 106 800,00 грн. в графі "Призначення платежу" вказано "за товар зг. рах. №12 від 20.05.2020". Це відповідає дійсності, дана накладна оплачена відповідачем, а тому позивач і не включив її до загальної суми, яка підлягає стягненню.

Згідно платіжного доручення №468 від 21.05.2020р. ДП "Перше Травня" перерахувало ФОП Масалову С.М. 100 00,00 грн., де в графі "Призначення платежу" вказано "оплата зг. акту звірки від 21.05.2020", а не за товар згідно будь-якої з накладних, що засвідчують факт його поставки на підприємство. На таку суму як 100 000,00 грн. товар взагалі позивачем на підприємство не поставлявся.

На рахунок позивача від ДП ДГ "Перше Травня" дійсно надійшли кошти в травні поточного року в розмірі 100 000,00 грн., однак це кошти як оплата послуг за оренду с/г техніки, про що складений відповідний акт надання послуг №7 від 30.04.2020р. де і вказана ця сума.

Таким чином, на переконання позивача, відповідач вводить суд в оману, так як і надалі не бажає виконувати свого обов`язки по сплаті боргу.

Стосовно доводів відповідача про збитковість ДП "Перше Травня", позивач засвідчив, що ДП "Перше Травня" за осінь 2019 та весну 2020 років посіяло більш ніж 1200 га різних с/г культур (в основному зернових).

Весною поточного року для гарантованого врожаю було внесено понад 200 т міндобрив та ядохімікатів, які позивач поставив в господарство. Так звані борги (заробітна плата, податки, кредиторська заборгованість) за І півріччя 2020 року існували до моменту збору врожаю. А вже з липня 2020 року підприємство боргів немає і не може мати, оскільки від зібраного вже при новому керівництві врожаю підприємство отримало значні прибутки, які, в тому числі, повністю покрили всі витрати. Тим більше, що ціни на новий врожай порівняно з минулим роком значно зросли.

Станом на 20.09.2020 року у господарстві вже були прибутки, щоб оплатити борг.

Виходячи із змісту самого Договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. та чинного законодавства покупець (відповідач) повинен був отримати і оплатити кожну партію товару і лише тоді набував би право власності на цей товар. Станом на сьогоднішній день лише одна партія товару покупцем (відповідачем) оплачена, відповідно і право власності він набув лише на цю партію товару.

Враховуючи те, що відповідач не бажав і не бажає розраховуватись за отриманий товар, а також те, що завдяки саме цьому товару (мінеральні добрива, ядохімікати) підприємство отримало прибутки і відповідач мав і має змогу розрахуватись, а тому й позивачем було проведено розрахунок штрафних санкцій (пені, неустойки), починаючи з моменту отримання покупцем (відповідачем) товару, який був використаний для отримання прибутку підприємства.

Посилаючись на положення ст. 530 ЦК України позивач вказав, що у даному випадку, в договорі №1 від 30.03.2020р. вказано, що покупець зобов`язаний отримати товар (партію товару) і, переконавшись у його кількості і якості, оплатити кожну партію. Це і є та подія, яка настала і підлягає виконанню, а саме, за отриману партію товару, згідно накладних перераховувати кошти на розрахунковий рахунок продавця. І право власності на товар переходить в момент розрахунку.

В договорі вказано, що повний розрахунок має бути проведений не пізніше 15.09.2020р. Це не є термін розрахунку, а момент пред`явлення вимоги, якщо покупець (боржник, відповідач) не проведе своєчасну оплату кожної партії товару.

Позивачем було продовжено цей строк пред`явлення вимоги до 20.09.2020р., і це частково подіяло. Однак, відповідач і надалі не бажає виконувати умови договору, і, скориставшись товаром, отримавши завдяки цьому прибуток, намагається уникнути виконання умов договору і не сплачувати борг.

Крім того, відповідно до п.7.6 Договору сплата стороною, визначених цим договором та чинним законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням договору у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов`язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі.

21.10.2020р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання від 21.10.2020р. про приєднання до матеріалів справи копії заяви Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" від 20.10.2020р. про вчинення злочину, фіскальних чеків від 20.10.2020р. та Адвокатського запиту адвоката Красуна В.В., адресованого ТОВ Волинь-зерно-продукт, яке було судом задоволене.

В судовому засіданні 22.10.2020р. судом, за участі представників сторін, було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 09.11.2020р.

04.11.2020р. на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив від 04.11.2020р. з обгрунтовуючими заперечення документами та поштовими документами в підтвердження надіслання останнього на адресу позивача, в котрому відповідач засвідчив, що у відповіді на відзив позивач підтверджує отримання від відповідача 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 468 від 21.05.2020р. Однак стверджує, що це кошти в якості оплати послуг за оренду сг/ техніки покликаючись на договір оренди від 19.09.2019 р. та Акт надання послуг № 7 від 30.04.2020 р.

Відповідач не погоджується з такими доводами позивача з наступних підстав:

Призначенням платежу в платіжному дорученні № 468 від 21.05.2020 р. вказано "оплата зг. акту звірки від 21.05.2020 без ПДВ".

На вимогу суду відповідач подає копію акту звірки від 21.05.2020р.

В акті не відображені відомості по розрахунку за договором оренди від 19.09.2019р. та Акт надання послуг № 7 від 30.04.2020р.

Як пояснює бухгалтер підприємства М. Дячук вказаний акт поштою не надсилався, а мав бути переданий позивачу колишнім директором Нікітіним В.Я. , однак останній не повертав до бухгалтерії підприємства акт із підписом позивача.

В зв`язку з цим, відповідач додатково подав суду копію оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 по контрагенту ФОП Масалов С.М. за період вересень 2019 р. - вересень 2020 р., з якої вбачається, що в бухгалтерському обліку відповідача не зафіксовані операції за актом про надання послуг № 7 від 30.04.2020 р. на суму 100 000,00 грн.

Це зумовлено тим, що фактично такі послуги не надавались. З цього приводу відповідач і звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів (копія заяви є в матеріалах справи).

Згідно обороно-сальдової відомості та акту звірки від 21.05.2020р. станом на 01.03.2020р. сальдо становило 17 000,00 грн. Решта операцій, відображених у цих документах стосуються спірних поставок за договором купівлі-продажу № 1 від 30.03.2020р. згідно накладних: № 3 від 30.03.2020 р. на суму 202 400,00 грн.; № 4 від 16.04.2020р. на суму 1 286 778,33 грн.; № 5 від 22.04.2020 р. на суму 386 401,44 грн.; № 8 від 06.05.2020 р. на суму 87 185,00 грн.; № 9 від 06.05.2020 р. на суму 71 660,80 грн.; № 10 від 06.05.2020 р. на суму 420 000,00 грн.; № 11 від 20.05.2020р. на суму 230 580,00 грн.; № 12 від 20.05.2020р. на суму 106 800,00 грн.; № 13 від 20.05.2020р. на суму 422 688,00 грн., а всього на суму 3 144 93,57 грн.

Відтак, оскільки оплата 100 000,00 грн. здійснювалась згідно акту звірки від 21.05.2020р., а в бухгалтерському обліку відповідача не відображені господарські операції з позивачем за Актом надання послуг № 7 від 30.04.2020 р., то зі 100 000,00 грн., перерахованих за платіжним дорученням № 468 від 21.05.2020р. 83 000,00 грн. 0) підлягали зарахуванню саме як оплата згідно договору купівлі-продажу № 1 від 30.03.2020 р. та вищевказаних накладних.

Таким чином, відповідач сплатив позивачу за поставлений товар 83 000,00 грн. (з числа 100 000,00 грн., перерахованих згідно платіжного доручення № 468 від 21.05.2020 р.) та 106 800,00 грн. (згідно платіжного доручення № 106 від 16.09.2020р.).

Відповідно, на думку відповідача, залишок заборгованості, становить 3 024 693,57 грн. (3 214 493,57 грн. - 83 000,00 грн. - 106 800,00 грн. = 3 024 693,57 грн.), що узгоджується і відповідає даним бухгалтерського обліку відповідача.

Поруч з цим, відповідач також заперечив стосовно доводів позивача щодо термінів розрахунку, з наступних підстав.

Позивач помилково покликається на положення абз. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 530 ЦК України та стверджує, що 15.09.2020р. не є терміном розрахунку, тобто терміном виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару.

Так, згідно абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 252 ЦК України, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 3.5. Договору купівлі-продажу № 1 від 30.03.2020р. визначено, що: "Покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної окремої партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року".

Тобто сторонами договору чітко визначений термін виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару за кожну окрему партію товару - не пізніше 15 вересня 2020 р., що узгоджується з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України.

При цьому, ні договір, ні накладні - не містять якихось інших умов, які б дозволяли по іншому тлумачити п. 3.5. договору в частині визначення терміну виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару.

Відтак, на переконання відповідача, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме положення абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, а не положення абз. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 530 ЦК України, як про це вказує позивач.

Саме після спливу вказаного терміну, тобто з 16.09.2020р. відповідач вважається таким, що прострочив, а позивач набуває права вимагати від відповідача сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, проценти річні та штрафні санкції (ст. ст. 549, 611, 624, 625 ЦК України).

Тому, розрахунок пені, індексу інфляції та процентів річних не відповідає умовам договору та вимогам законодавства, оскільки проведений позивачем без врахування визначеного договором терміну виконання зобов`язань.

Крім того, стосовно пені та нарахованого штрафу, відповідач підтримав доводи, наведені ним у відзиві стосовно того, що відсутні будь-які докази спричинення позивачу збитків, і що штрафні санкції не лише неправильно розраховані, а й є явно завищені та обтяжливі для відповідача, що, відповідно, є підставою для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України.

Присутній в судовому засіданні 09.11.2020р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів у справі, яке було судом задоволене.

В судовому засіданні 09.11.2020р. судом, за участі представників сторін, було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.11.2020р.

В судовому засіданні 23.11.2020р. судом було оголошено перерву до 23.11.2020р. до 12:15 год.

Присутній в судовому засіданні 23.11.2020р. позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні 23.11.2020р. представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні.

При цьому засвідчив на понесенні відповідачем витрат по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00грн., які просив відшкодувати ДП "ДГ "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" за рахунок ФОП Масалова С.М.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, заслухавши пояснення та заперечення присутніх в судовому засіданні позивача та представника відповідача, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідача позов підлягає до часткового задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2020 року між Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" в особі директора Нікітіна Володимира Яковича, який діє на підставі Статуту (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Масаловим Сергієм Миколайовичем (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №1 згідно з умовами п.п. 1.1.-1.4. котрого продавець, в порядку та на умовах даного договору зобов`язується продавати покупцеві мінеральні добрива, засоби захисту рослин, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Кількість товару, ціна, умови продажу товару обумовлюються сторонами в договорі, в накладних на кожну конкретну партію товару (Додатках до даного Договору), які є невід`ємними частинами цього договору. Продавець засвідчує відсутність претензій третіх осіб на товар, а також те, що на момент передачі він не знаходився під арештом або забороною, не виступає предметом будь-якого іншого договору, в право власності на нього не перебуває під жодним обтяженням.

Згідно п.п. 2.1.-2.4. цього договору одиницею виміру товару є одна тонна, про що зазначається у накладній на конкретну партію товару. Кількість товару, що передається у власність покупця в кожній конкретній партії вказується в накладних (додатках до даного договору), які є невід`ємними частинами цього договору. Загальна кількість товару, що передається у власність покупця за даним договором становить суму всіх накладних по кількості та підтверджується ними. Якість товару, що передається у власність покупця повинна відповідати вимогам діючих в Україні ДСТУ, параметрам, державним стандартам та всім якісним характеристикам для певного виду товару, встановлених чинним законодавством України.

У відповідності до п.п 3.1.-3.5. цього договору вартість однієї тонни товару на кожну конкретну партію товару вказана в накладних (додатках до даного договору), які є невід`ємними частинами цього договору. Загальна вартість товару, що передається у власність покупця за даним договором становить суму всіх накладних по вартості. Розрахунки між сторонами по даному договору здійснюються у національній грошовій одиниці України (гривні), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок вказаний продавцем. Моментом оплати покупцем вартості кожної партії товару є дата зарахування коштів на поточний рахунок продавця. Покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року.

Відповідно до п.п. 4.1.-4.5. цього договору передача товару у власність покупця здійснюється окремими партіями в місці, що вказується покупцем. Відвантаження товару здійснюється узгодженими партіями транспортом та за рахунок продавця. Термін передачі всієї партії товару у власність покупцю здійснюється за домовленістю сторін. Право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару та підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної на отримання товару. Підписана покупцем видаткова накладна свідчить про погодження покупцем кількості та якості отриманого товару по такій накладній. Покупець набуває право власності на товар після передання йому товару та за умови оплати продавцю 100% загальної вартості конкретної партії товару.

Дата підписання сторонами видаткової накладної буде днем приймання-передачі кожної партії товару (п. 5.3. договору).

Пунктами 7.3.-7.4. договору визначено, що у разі порушення строків оплати (невиконання умов договору) покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару. Крім того, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця вартість неоплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми. За порушення термінів оплати товару покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом затримки оплати.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020року чи до його розірвання у випадку та в порядку, передбаченому цим договором або чинним законодавством України, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1. договору).

Договір купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

На виконання умов договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. Фізичною особою-підприємцем Масаловим Сергієм Миколайовичем було відпущено, а Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України", прийнято, товар на суму 3 214 493,57 грн., що стверджується накладними №3 від 30.03.2020р. на суму 202 400,00грн., №4 від 16.04.2020р. на суму 1 286 778,33грн., №5 від 22.04.2020р. на суму 386 401,44грн., №8 від 06.05.2020р. на суму 87 185,00грн., №9 від 06.05.2020р. на суму 71 660,80грн., №10 від 06.05.2020р. на суму 420 000,00грн., №11 від 20.05.2020р. на суму 230 580,00грн., №12 від 20.05.2020р. на суму 106 800,00грн., №13 від 20.05.2020р. на суму 422 688,00грн., які підписані сторонами та скріплені відтиском круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що зазначені вище накладні на відпуск Фізичною особою-підприємцем Масаловим Сергієм Миколайовичем відповідачу товару та його отримання Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" підписані уповноваженими представниками сторін, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. господарських операцій.

Пунктами 3.1.-3.5. договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. вартість однієї тонни товару на кожну конкретну партію товару вказана в накладних (додатках до даного договору), які є невід`ємними частинами цього договору. Загальна вартість товару, що передається у власність покупця за даним договором становить суму всіх накладних по вартості. Розрахунки між сторонами по даному договору здійснюються у національній грошовій одиниці України (гривні), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок вказаний продавцем. Моментом оплати покупцем вартості кожної партії товару є дата зарахування коштів на поточний рахунок продавця. Покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року.

Проте, Державне підприємство "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" взяті на себе згідно договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. зобов`язання в частині проведення з Фізичною особою-підприємцем Масаловим Сергієм Миколайовичем розрахунків по оплаті відпущеного товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість в повному об`ємі не оплатило у зв`язку з чим на момент звернення кредитора до суду з відповідним позовом та на час розгляду справи судом заборгувало продавцю 3 107 693,57 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 15.09.2020р. про сплату заборгованості, яка була залишена без відповіді та належного реагування.

Судом досліджено, що сума заборгованості в розмірі 3 107 693,57 грн. включає в себе загальну вартість товарів, відпущених згідно вищезазначених накладних в розмірі 3 214 493,57 грн. та часткову оплату відповідачем товару на суму 106 800,00грн. згідно платіжного доручення №106 від 16.09.2020р. з призначенням платежу: "За товар зг. Рах. №12 від 20.05.2020р. без ПДВ Процедура держзакупівлі не потребує".

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, сторони в договорі купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. визначили, що покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року (п. 3.5. договору).

Суд встановив, що в даному випадку відносини між Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" та Фізичною особою-підприємцем Масаловим Сергієм Миколайовичем носять договірний характер, укладений між ними договір купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 3 107 693,57 грн.

Сума боргу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем.

При цьому, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з посиланнями на те, що Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" було здійснено оплату поставлених у відповідності до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. товарно-матеріальних цінностей згідно платіжного доручення 468 від 21.05.2020р. з призначенням платежу "Оплата зг. Акту звірки від 21.05.2020 без ПДВ" на суму 100 000,00грн., судом оцінюються критично з огляду на таке:

Відповідно до ч.1 ст.1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб`єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

У пункті 32.3 ст. 32 вказаного Закону встановлено, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 ст. 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 3.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004р., платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з пунктом 3.7. Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, у розумінні наведених норм визначення призначення платежу належить виключно платнику. Платник може змінити реквізит "призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Відповідно отримувач коштів в свою чергу не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Листом Департаменту платіжних систем НБУ "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу" №25-111/1438-7141 від 09.06.2011р. передбачено, що відповідно до пункту 2.29 Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платник може змінити реквізит "Призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами переказу без участі банку. Докази зміни призначення платежу в платіжному дорученні за згодою сторін переказу в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із роз`яснення Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України (лист №06-10/10-1215 від 29.10.2004р.), якщо відповідні застереження про порядок зарахування коштів відсутні у договорі між платником та одержувачем коштів, та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

В процесі вирішення справи судом встановлено, що кошти в сумі 100 000,00 грн. дійсно вибули із водіння відповідача відповідно до платіжного доручення №468 від 21.05.2020р. з призначенням платежу: "Оплата зг. Акту звірки від 21.05.2020 без ПДВ" та були перераховані на рахунок, який належить - ФОП Масалову Сергію Миколайовичу, що сторонами не заперечується

Судом також враховується, що між сторонами існували договірні правовідносини стосовно оренди майна згідно договорів оренди майна №1 від 19.09.2019р., №2 від 01.10.2019р. (які не є предметом розгляду в даній справі), в рахунок заборгованості яких позивачем, за твердженнями останнього, і був зарахований вказаний платіж.

Про дане свідчать пояснення позивача, що також підтверджується наявними в матеріалах справи договорами оренди майна №1 від 19.09.2019р., №2 від 01.10.2019р., актами прийому-передачі майна від 19.09.2019р., від 01.10.2019р., актами надання послуг №2 від 03.01.2020р. на суму 130 000,00грн., №7 від 30.04.2020р. на суму 240 000,00грн., які не є предметом розгляду у даній справі.

Поруч з цим, суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи Акт звірки взаємних розрахунків на 21.05.2020р., на який здійснено посилання відповідачем у платіжному дорученні №468 від 21.05.2020р., підписаний лише зі сторони ДП "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" та заперечується позивачем у справі.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження направлення вказаного акту на адресу ФОП Масалова С.М., вручення акту позивачу, ознайомлення позивача з актом, запрошення підприємця Масалова С.М. до ДП "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" для проведення звірки взаєморозрахунків, оформлення акту.

Відповідно до положень чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. При цьому, подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Згідно з частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Виходячи із змісту Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

За змістом положень вказаних норм, суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються та їх доведення, що полягає у підставності позовних вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення та підставності доведення своїх позовних вимог, і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

В той же час, суд зауважує, що позовні вимоги заявлені позивачем саме в межах Договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р.

Поруч з цим, позивачем до матеріалів справи було додатково долучено документи, пов`язані з правовідносинами, які виникли між сторонами ще за іншими договорами, а саме: Договори оренди майна, які, в свою чергу не стосуються спірних правовідносин.

З урахуванням наведених положень чинного законодавства, наявних в матеріалах справи доказів та змісту реквізитів платіжного доручення № 468 від 21.05.2020 р., зокрема, призначення платежу, визначених платником, у суду відсутня можливість переконатись по якому саме договору платником здійснювалась оплата заборгованості.

Визначені відповідачем/платником призначення платежу "Оплата зг. Акту звірки від 21.05.2020 без ПДВ" не однозначно свідчить про намір здійснити оплату саме за договором купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р., а тому не може взятись судом до уваги як беззаперечний доказ оплати заборгованості саме за договором купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р.

Крім того, позивач звертаючись до суду з вимогою про стягнення суми основної заборгованості, просить суд стягнути з відповідача 932 308,07 грн. 30% штрафу від вартості поставленого та неоплаченого товару, нарахованого згідно п. 7.3. договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. та 166 266,97 грн. пені, нарахованої згідно п. 7.4. договору за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару за період з 31.03.2020р. по 20.09.2020р. (по кожній накладній окремо).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим кодексом.

Відповідно до ст. ст. 216-218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить вимогам чинного законодавства та ст.61 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку пунктами 7.3.-7.4. договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. сторони визначили, що у разі порушення строків оплати (невиконання умов договору) покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару. Крім того, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця вартість неоплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми. За порушення термінів оплати товару покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом затримки оплати.

Отже, сторони у п. п. 7.3. - 7.4. договору визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу за невиконання покупцем умов договору щодо строків оплати товару. Зазначений договір недійсним чи зміненим, зокрема, в частинах п.п. 7.3-7.4. не визнавався.

Водночас, суд засвідчує, що статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В даному випадку, сторони в договорі купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. визначили, що покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року (п. 3.5. договору).

Таким чином, відповідач, на переконання суду, згідно умов договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р., на підставі якого здійснювалась поставка товару по видатковим накладним №3 від 30.03.2020р., №4 від 16.04.2020р., №5 від 22.04.2020р., №8 від 06.05.2020р., №9 від 06.05.2020р., №10 від 06.05.2020р., №11 від 20.05.2020р., №13 від 20.05.2020р., повинен був розрахуватись за отриманий товар по 15 вересня 2020р. включно, однак зобов`язання щодо своєчасної сплати отриманого товару не виконав, тому сплата пені та штрафу є його договірним зобов`язанням.

Судом встановлено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті за отриманий відповідачем товар, згідно перевіреного судом розрахунку позивача, останнім було нараховано відповідачу 932 308,07грн. штрафу в розмірі 30% від вартості відпущеного та неоплаченого товару (з розрахунку: по накладній №3 від 30.03.2020р. на суму заборгованості в розмірі 202 400 грн.*30%=60 720 грн.; по накладній №4 від 16.04.2020р. на суму заборгованості в розмірі 1 286 788,33 грн.*30%=386 033,50 грн.; по накладній №5 від 22.04.2020р. на суму заборгованості в розмірі 386 401,44 грн.*30%=115 920,43 грн.; по накладній №8 від 06.05.2020р. на суму заборгованості в розмірі 87 185 грн.*30%=26 155,50 грн.; по накладній №9 від 06.05.2020р. на суму заборгованості в розмірі 71 660,80 грн.*30%=21 498,24 грн.; по накладній №10 від 06.05.2020р. на суму заборгованості в розмірі 420 000 грн.*30%=126 000 грн.; по накладній №11 від 20.05.2020р. на суму заборгованості в розмірі 230 580 грн.*30%=69 174 грн.; по накладній №13 від 20.05.2020р. на суму заборгованості в розмірі 422 688 грн.*30%=126 806,40 грн.), яка, на думку та переконання суду, є арифметично вірною, підставною та підлягає до стягнення.

Водночас, відповідачем відповідно до положень ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України у відзиві на позовну заяву від 12.10.2020р. та судовому засіданні 23.11.2020р. було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованих до стягнення штрафу та пені.

Відповідач просить максимально зменшити розмір, заявлених до стягнення штрафу та пені, посилаючись на те, що штрафні санкції є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, що викликане незалежними від нього економічними обставинами, та те, що позивач не додав належних доказів на підтвердження свого важкого фінансового становища та реальності отриманих ним збитків.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами частини четвертої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Крім цього, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної Академії аграрних наук України" є державним підприємством та перебуває в складному економічному становищі, що підтверджується балансом за 6 міс. 2020р., звітом про фінансові результати за 1 півріччя 2020р., згідно якого збитки від фінансової діяльності підприємства становлять 575 тис. грн., звітами з праці за липень, серпень 2020 р., довідкою про заборгованість із заробітної плати, згідно яких заборгованість підприємства по 20 працівниками становить 616 тис. грн. заробітної плати, 149 тис. грн. з ЄСВ та 178 тис. грн. ПДФО.

Враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р., відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, часткову сплату відповідачем боргу, а також враховуючи стягнення з відповідача 20 % річних та пені, суд на підставі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 10% та стягнути останній з Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" в розмірі 839 077,26 грн., що становить 90% від підставно заявленої позивачем суми - 932 308,07 грн.

З огляду на викладене, в частині стягнення штрафу в розмірі 93 230,81 грн. позивачу слід відмовити у зв`язку із зменшенням судом розміру штрафу.

Відтак, за даним судовим рішенням, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає штраф в загальному розмірі 839 077,26 грн., що складається із загального пред`явленого до стягнення штрафу 932 308,07 грн., за мінусом 93 230,81 грн. штрафу, зменшеного судом у зв`язку з викладеними в рішенні обставинами.

Доводи позивача про те, що відсутність коштів у відповідача та інші обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу, не приймаються судом до уваги, оскільки ці обставини не є єдиними підставами для зменшення розміру штрафу, а оцінені судом в сукупності з іншими.

Разом з цим, зменшуючи розмір штрафу лише на 10%, судом враховується принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін, нарахування 20 % річних та пені у справі.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013, з мотивувальної частини рішення якої вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім того, судом також перевірено розрахунок пені, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5 094,57 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р., оскільки як встановлено судом прострочення оплати товару, з огляду на положення п.3.5. договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. згідно якого покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року, ч. 1 ст. 530 ЦК України, мало місце з 16.09.2020 року.

Відтак, за товар отриманий по видатковим накладним №3 від 30.03.2020р., №4 від 16.04.2020р., №5 від 22.04.2020р., №8 від 06.05.2020р., №9 від 06.05.2020р., №10 від 06.05.2020р., №11 від 20.05.2020р., №13 від 20.05.2020р. відповідач повинен був розрахуватись до 15 вересня 2020 року включно.

З огляду на викладене підставний розрахунок пені (в межах розрахунку позивач) буде наступним:

-за видатковою накладною №3 від 30.03.2020р. на суму боргу в розмірі 202 400,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 331,80 грн.;

- за видатковою накладною №4 від 16.04.2020р. на суму боргу в розмірі 1 286 778,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 2 109,47 грн.;

- за видатковою накладною №5 від 22.04.2020р. на суму боргу в розмірі 386 401,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 633,44 грн.;

- за видатковою накладною №8 від 06.05.2020р. на суму боргу в розмірі 87 185,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 142,93 грн.;

- за видатковою накладною №9 від 06.05.2020р. на суму боргу в розмірі 71 660,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 117,48 грн.;

- за видатковою накладною №10 від 06.05.2020р. на суму боргу в розмірі 420 000,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 688,52 грн.;

- за видатковою накладною №11 від 20.05.2020р. на суму боргу в розмірі 230 580,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 378,00 грн.;

- за видатковою накладною №13 від 20.05.2020р. на суму боргу в розмірі 422 688,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. пеня становить 692,93 грн.

Відтак, підставною та такою, що підлягає до стягнення з відповідача буде пеня в розмірі 5 094,57грн. (331,80грн.+ 2 109,47 грн.+ 633,44 грн.+ 142,93 грн.+ 117,48 грн.+ 688,52 грн.+ 378,00 грн.+ 692,93 грн.), а в позові в частині стягнення з відповідача 161 172,40грн. пені слід відмовити як нарахованої безпідставно.

Поруч з цим, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач повинен був розрахуватись за отриманий товар з моменту отримання товару на підставі ст. 692 ЦК України, оскільки статтею 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, сторони в договорі купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. визначили, що Покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року (п. 3.5. договору).

Відтак, відповідач вважається таким, що боргує з 16.09.2020р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, сторони в пункті 7.3. договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. визначили, що покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця вартість неоплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов`язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Крім того, судом було враховано, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003р. затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007р. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19.

Поруч з цим, у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо - з 16 по 31 число - вона індексується починаючи з наступного місяця.

Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 37 292,32 грн. суми збитків від інфляції за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року, а також 249 446,74 грн. 20% річних, нарахованих згідно п. 7.3. договору купівлі-продажу за період з 31.03.2020р. по 20.09.2020р. (по кожній накладній окремо).

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення суми збитків, завданих інфляційними процесами, перевіривши методику та періоди їх нарахування суд вважає, що останні нараховані позивачем за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року в розмірі 37 292,32грн. безпідставно, оскільки прострочення оплати отриманого на підставі накладних №3 від 30.03.2020р., №4 від 16.04.2020р., №5 від 22.04.2020р., №8 від 06.05.2020р., №9 від 06.05.2020р., №10 від 06.05.2020р., №11 від 20.05.2020р., №13 від 20.05.2020р. товару у відповідача, в силу положень п. 3.5.договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р., ч. 1 ст. 530 ЦК України у відповідача виникло саме з 16 вересня 2020 року, чого позивачем при розрахунку суми збитків, завданих інфляційними процесами за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року враховано не було, що є підставою для відмови позивачу у стягненні з відповідача 37 292,32 грн. суми збитків від інфляції за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року.

Крім того, судом також перевірено розрахунок 20% річних, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача 20% річних в розмірі 8 490,97 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р., оскільки як встановлено судом прострочення оплати товару, з огляду на положення п.3.5. договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020р. згідно якого покупець зобов`язується проводити оплату 100% вартості кожної конкретної партії товару не пізніше 15 вересня 2020 року, ч. 1 ст. 530 ЦК України, мало місце з 16.09.2020 року.

Відтак, отриманий по видатковим накладним №3 від 30.03.2020р., №4 від 16.04.2020р., №5 від 22.04.2020р., №8 від 06.05.2020р., №9 від 06.05.2020р., №10 від 06.05.2020р., №11 від 20.05.2020р., №13 від 20.05.2020р. товар, відповідач повинен був розрахуватись по 15 вересня 2020 року включно.

З огляду на викладене підставний розрахунок 20% річних буде наступним:

-за видатковою накладною №3 від 30.03.2020р. на суму боргу в розмірі 202 400,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 553,01 грн.;

- за видатковою накладною №4 від 16.04.2020р. на суму боргу в розмірі 1 286 778,33 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 3 515,79 грн.;

- за видатковою накладною №5 від 22.04.2020р. на суму боргу в розмірі 386 401,44 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 1 055,74 грн.;

- за видатковою накладною №8 від 06.05.2020р. на суму боргу в розмірі 87 185,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 238,21 грн.;

- за видатковою накладною №9 від 06.05.2020р. на суму боргу в розмірі 71 660,80 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 195,79 грн.;

- за видатковою накладною №10 від 06.05.2020р. на суму боргу в розмірі 420 000,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 1 147,54 грн.;

- за видатковою накладною №11 від 20.05.2020р. на суму боргу в розмірі 230 580,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 630,00 грн.;

- за видатковою накладною №13 від 20.05.2020р. на суму боргу в розмірі 422 688,00 грн. за період з 16.09.2020р. по 20.09.2020р. 20% річних становлять 1 154,89 грн.

Відтак, підставною та такою, що підлягає до стягнення з відповідача буде сума 20% річних в розмірі 8 490,97 грн. (553,01грн.+ 3 515,79 грн.+ 1 055,74 грн.+ 238,21 грн.+ 195,79 грн.+ 1 147,54 грн.+ 630,00 грн.+ 1 154,89 грн.), а в позові в частині стягнення з відповідача 240 955,77грн. 20% річних в позові слід відмовити як нарахованих безпідставно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 статті 129 ГПК України визначено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Поруч з цим, Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до пунктів 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи Масалова Сергія Миколайовича Серії НОМЕР_1 від 05.12.2019р. позивач у даній справі- Масалов Сергій Миколайович є інвалідом 2 групи та постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до 1 категорії, а тому звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, а також те, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), слід стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" в доход Державного бюджету України у розмірі 60 803,80 грн. пропорційно розміру підставних позовних вимог.

Стосовно клопотання представника відповідача, адвоката Красуна В.В., про відшкодування Державному підприємству "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" за рахунок ФОП Масалова С.М. понесених витрат по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00грн., суд засвідчує, що згідно положень статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Поруч з цим, суд засвідчує, що у відповідності до положень ч.ч. 1, 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З аналізу статей 123, 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною витрат, що входять до інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, імперативність положень ч. 4 ст. 129 ГПК України визначає покладення інших судових витрат, зокрема, витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в разі задоволення позовних вимог на самого відповідача.

Поруч з цим відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, а також те, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" щодо стягнення на його користь з Фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича 5 000 грн. судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з наданою останньому професійною правничою допомогою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" (Волинська область, Рожищенський район, село Копачівка, вулиця Першотравнева, будинок 46, ) на користь Фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 3 107 693,57 грн. заборгованості, 839 077,26 грн. штрафу, 5 094,57грн. пені, 8 490,97 грн. 20 % річних, а всього 3 960 356,37 грн.

3. В частині стягнення 93 230,81 грн. штрафу, 161 172,40 грн. пені, 240 955,77 грн. 20% річних, 37 292,32 грн. суми збитків від інфляції, в позові відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" (Волинська область, Рожищенський район, село Копачівка, вулиця Першотравнева, будинок 46, ) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) 60 803,80грн. судового збору.

5. Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 25.11.2020р.

Суддя В. А. Войціховський