РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2020 року м. Чернігів справа № 927/837/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хобза»,

, вул. Енергетична, 1, Будівельна база, м. Славутич, Київська область, 07101

Відповідач: Акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

, вул. Гонча, 40, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 158 526,73 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хобза» звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства «Чернігівобленерго», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 158 526,73 грн, з яких 154 950,06 грн основного боргу, 2 863,48 грн пені та 713,19 грн - 3% річних.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 21.09.2020 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 21.09.2020 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду учасникам справи в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись.

Позивачу копія ухвали від 21.09.2020 була направлена на його електронну адресу 22.09.2020 та згідно з електронним листом, який надійшов від позивача на електронну адресу суду, вищезазначена ухвала була отримана ним 22.09.2020.

Копія ухвали суду від 21.09.2020 отримана представником відповідача особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області 22.09.2020.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 07.10.2020.

30.09.2020, тобто у встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу.

Також у встановлений судом строк від позивача надійшла відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами їх направлення відповідачу.

Суд долучив до матеріалів справи надані сторонами заяви по суті (відзив, відповідь на відзив) з доданими до них документами, як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 63-С від 23.10.2012 про спільне використання технологічних електричних мереж (далі - Договір) в частині своєчасної оплати вартості послуг за спільне використання технологічних мереж за червень 2020 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 154 950,06 грн, на яку позивачем нараховано 2 863,48 грн пені та 713,19 грн - 3% річних.

Відповідач заперечує проти позову та у своєму відзиві просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:

- грошове зобов`язання, передбачене п. 7.3 Договору, було виконано відповідачем належним чином у встановлені Договором строки. Платіжним дорученням № від 16.09.2020 відповідачем було сплачено кошти у сумі 154 950,06 грн за спільне використання технологічних електричних мереж згідно з рахунком №123 від 30.06.2020. Відповідач вважає, що провадження у справі у цій частині підлягає закриттю на підставі ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору;

- позивач, всупереч п. 2.4 Договору, порушив строки надання відповідачеві рахунку на оплату послуг за спільне використання електричних мереж, оскільки відмітка на листі № 09-18/07-20 від 03.07.2020 не є належною відміткою про таке отримання юридичною особою. Ця відмітка не містить зазначення посади особи, що отримала лист, назви підприємства та повноважень на отримання рахунку тощо. На рахунку за спільне використання електричних мереж за червень 2020 року також відсутні будь-які позначки про його отримання. Позивач не надав доказів направлення на адресу АТ «Чернігівобленерго» рахунку за спільне використання електричних мереж за червень 2020;

- позивач, в порушення ст. 74 ГПК України, не довів та не надав суду належних доказів прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, так як основна сума заборгованості у розмірі 154 950,06 грн повністю сплачена відповідачем 16.09.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 000323547;

- відповідно до п. 6.3 Договору спільне використання технологічних електричних мереж може бути припинене або обмежено Основним споживачем у разі несплати Користувачем за використання технологічних електричних мереж позивача у встановлений термін. У випадку порушення відповідачем умов Договору позивач обов`язково скористався б своїм правом припинення або обмеження спільного використання технологічних електричних мереж відповідачем, проте цього не зробив;

- відповідно до п. 8.6 Договору сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком, проте у жодному розрахунковому документі, наданого позивачем, окремим рядком не зазначено суму пені.

У наданій відповіді на відзив позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, з наступних підстав:

- 16.09.2020 відповідачем перераховано заборгованість у розмірі 154 950,06 грн по основному грошовому зобов`язанню, проте перерахування відбулось з порушенням терміну, встановленого Договором, та після пред`явлення позову. Акт від 30.06.2020 прийому-здачі наданих послуг у червні 2020 року та рахунок № 123 від 30.06.2020 на оплату, що відповідає п.п. 4 п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2020 були отримані відповідачем 07.07.2020. Оплата наданих послуг мала бути проведена у строк до 17.07.2020 включно, проте фактична оплата була проведена відповідачем лише 16.09.2020;

- відповідачем не наведено, в чому саме полягає порушення строку надання рахунку, а тому такі твердження є припущенням, яке не підтверджено належними доказами, тим більше, що відповідач вказує на порушення позивачем п. 2.4. Договору, який в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019, відсутній;

- згідно з відміткою на листі № 09-18/07-20 від 03.07.2020, цей лист та документи, додані до нього, отримала Дерюша Т.В. , яка є головним бухгалтером і одним з підписантів акту прийому-здачі наданих послуг з боку відповідача. Крім того, послуги за червень 2020 року відповідачем оплачені, що свідчить про отримання останнім передбачених Договором документів;

- відповідач отримав рахунок № 123 від 30.06.2020 на оплату за червень 2020 року, про що свідчить проведення такої оплати відповідачем та проставлення Дерюгою Т.В. свого підпису (відмітки) на супровідному листі № 09-18/07-20 від 03.07.2020;

- припинення або обмеження позивачем спільного використання технологічних електричних мереж є правом, а не обов`язком позивача (п.п. 3 п. 6.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019;

- умови Договору не встановлюють обов`язку позивача зазначати відомості про пеню у якомусь конкретному розрахунковому документі, а тому позивач не обмежений у часі та, з урахуванням встановленого законом строку позовної давності, має право вказати про розмір такої пені у будь-якому розрахунковому документі, у т.ч. на підставі рішення суду;

- позовна заява була отримана відповідачем 14.09.2020, а оплата боргу проведена 16.09.2020, тобто після пред`явлення позову. За таких умов заявлені позивачем вимоги про стягнення пені та 3% річних підлягають розгляду судом.

У відповіді на відзив позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені на відправку позовної заяви, у розмірі 90,10 грн, та витрати, пов`язані з направленням відповіді на відзив. До відповіді додані фіскальні чеки АТ «Укрпошта» від 11.09.2020 на суму 50,60 грн, від 11.09.2020 на суму 39,50 грн, від 07.10.2020 на суму 50,60 грн, від 07.10.2020 на суму 39,50 грн.

Заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

23.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хобза» (далі - Власник мереж) та Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» (далі - Користувач) був укладений договір № 63-С про спільне використання технологічних електричних мереж (далі - Договір) (а.с. 7-9).

01.07.2019 сторонами було укладено Додаткову угоду № 12, згідно з якою внесено зміни до Договору, а саме змінено найменування Користувача з Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленего» на його правонаступника Акціонерне товариство «Чернігівобленерго» (а.с. 10).

Укладеною між сторонами Додатковою угодою № 11/1 від 01.07.2019 сторони внесли зміни до умов Договору згідно з прийнятою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою № 312 від 14.03.2018.

Відповідно до п. 1.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019) Товариство з обмеженою відповідальністю «Хобза» (далі - Основний споживач) зобов`язується забезпечити технічну можливість доставки електричної енергії необхідного обсягу та рівня потужності (із забезпеченням якості, надійності та безперервності) власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та інших суб`єктів господарювання, розподіл (передачу) електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Доставка електричної енергії забезпечується відповідно до Однолінійної схеми, яка є додатком № 1 до цього Договору, наданого Основним споживачем, з обов`язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини лінії, які задіяні в передачі електричної енергії. Основний споживач забезпечує доставку електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком 2 до цього Договору (п. 1.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019).

Згідно з п.п. 4 п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019 Основний споживач зобов`язаний щомісячно, до 05 числа місяця наступного за розрахунковим, надавати Користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж та два примірника Акта прийому-передачі надання послуг, який є додатком 3 до цього Договору, оформлених Основним споживачем.

Відповідно до п.п. 1 п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019 Основний споживач має право на отримання від Користувача плати за спільне використання технологічних електричних мереж, визначеної відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 № 691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за № 732/15423 (із змінами) (далі - Методика обрахування плати).

Користувач зобов`язаний здійснювати оплату за використання технологічних електричних мереж Основного споживача за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання технологічних електричних мереж Основного споживача здійснюється згідно з Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який є додатком 5 до цього Договору (п.п. 1 п. 4.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019).

Спільне використання технологічних електричних мереж може бути припинене або обмежене Основним споживачем з повідомленням Користувача не пізніше ніж за 3 робочі дні у разі, зокрема, несплати Користувачем за використання технологічних електричних мереж Основного споживача у встановлений термін (строк) з дотриманням процедури, передбаченої Правилами роздрібного ринку (п.п. 3 п. 6.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019).

За умовами п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019 розрахунковим періодом вважається календарний місяць, в якому Основний споживач здійснює передачу електроенергії Користувачу. Вартість послуг Основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається відповідно до Порядку обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який є додатком 5 до цього Договору, розробленому відповідно до Методики обрахування плати. Оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжними дорученнями на підставі виставленого Основним споживачем рахунка та оформленого Акта прийому-передачі наданих послуг у десятиденний строк з дати отримання рахунка.

Згідно з п. 8.6 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019 за внесення платежів, передбачених підпунктом 1 пункту 4.1 глави 4 цього Договору, з порушенням терміну (строку), визначеного додатком 5 до цього Договору, Користувач сплачує Основному споживачу пеню у розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Цей договір набирає чинності з 23.10.2012, діє до 31.12.2012 та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього строку одна із Сторін не повідомила іншу про відмову від цього Договору або його перегляд (п. 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019).

Письмових повідомлень сторін про відмову від Договору матеріали справи не містять, а отже Договір був пролонгованим на кожний наступний рік та діяв у спірному періоді.

У позовній заяві позивач зазначає про несплату відповідачем плати за спільне використання технологічних мереж за червень 2020 року у розмірі 154 950,06 грн і на підтвердження такої заборгованості позивач надав акт прийому-здачі наданих послуг від 30.06.2020 на суму 154 950,06 грн та рахунок на оплату послуг за спільне використання електромереж за червень №123 від 30.06.2020 на суму 154 950,06 грн.

Вказаний акт прийому-здачі наданих послуг від 30.06.2020 на суму 154 950,06 грн підписаний з боку ТОВ «Хобза» - директором Івановою А. В. , а з боку АТ «Чернігівобленерго» - комерційним директором Бондар Р. В., директором Чернігівського РЕМ Апанасенко І.В., головним бухгалтером ЧРЕМ Дерюгою Т. В., старшим інспектором Славутицької ЕЗД Чернігівського РЕМ Міхаленко О. В., та скріплений печатками сторін (а.с. 15).

Як доказ направлення зазначених акту прийому-здачі наданих послуг від 30.06.2020 та рахунку на оплату №123 від 30.06.2020 на суму 154 950,06 грн позивач надав суду супровідний лист від 03.07.2020 № 09-18/07-20, у якому, зокрема, зазначається про необхідність повернення підписаного акту на адресу позивача (а.с. 13).

На цьому супровідному листі міститься підпис Дерюги Т. В. та дата - 07.07.2020.

У зв`язку з несплатою відповідачем плати за надані послуги за червень 2020 року у розмірі 154 950,06 грн, позивач листом № 09-22/09-20 від 04.09.2020 повідомив АТ «Чернігівобленерго» про необхідність сплати заборгованості протягом трьох банківських днів з моменту отримання цього листа. Лист був отриманий відповідачем 04.09.2020, про що свідчить відмітка на ньому (а.с. 16).

Згідно з платіжним дорученням № від 16.09.2020 відповідач сплатив позивачу кошти у розмірі 154 950,06 грн в рахунок оплати за спільне використання технологічних електромереж згідно з рахунком № 123 від 30.06.2020.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що встановлює зміст та регулює правовідносини між оператором системи та основним споживачем, мережі якого розташовані на території ліцензованої діяльності оператора системи, під час транспортування електричної енергії технологічними електричними мережами основного споживача (у тому числі електричними мережами виробників, резервне живлення яких забезпечується від мереж оператора системи, та споживачів (основних споживачів), електроустановки яких приєднані до електричних мереж таких виробників, та їх субспоживачів), що укладається за типовою формою, затвердженою Регулятором, та згідно з яким передбачається оплата вартості послуг з використання технологічних електричних мереж основного споживача, визначеної за затвердженою Регулятором методикою;

плата за спільне використання технологічних електричних мереж - еквівалент вартісної участі організації, що використовує технологічні електричні мережі відповідного власника електричних мереж, в утриманні цих технологічних електричних мереж, що розраховується відповідно до методики, затвердженої Регулятором, і включається до відповідного тарифу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предметом даного спору є заборгованість за Договором, щодо якої виник спір.

Оскільки розгляд справи розпочинається лише з відкриття провадження у справі, а не з часу направлення позову до суду, юридичне значення для визначення відсутності спору у призмі ст. 231 Господарського процесуального кодексу України має саме момент постановлення ухвали про відкриття провадження, а не період між надсиланням позовної заяви і відкриттям провадження у справі.

Враховуючи те, що предмет спору в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 154 950,06 грн, у зв`язку з її оплатою відповідачем, припинив своє існування до відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про неможливість закриття провадження в частині стягнення з відповідача цих коштів.

За таких обставин, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 154 950,06 грн необхідно відмовити.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як встановив суд, сторони у п. 8.6 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019 погодили, що за внесення платежів, передбачених підпунктом 1 пункту 4.1 глави 4 цього Договору, з порушенням терміну (строку), визначеного додатком 5 до цього Договору, Користувач сплачує Основному споживачу пеню у розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач зазначає, що відповідач отримав рахунок №123 від 30.06.2020 на сплату послуг за спільне використання мереж у розмірі 154 950,06 грн 07.07.2020, а отже відповідно до п. 7.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019 повинен був сплатити ці кошти позивачу у строк до 17.07.2020.

Враховуючи порушення відповідачем строків сплати послуг за спільне використання мереж у розмірі 154 950,06 грн, позивач нарахував та заявив до стягнення 2863,48 грн пені за період з 18.07.2020 по 11.09.2020.

Відповідач заперечує проти заявленої до стягнення пені, оскільки вважає, що позивач не надав доказів вручення йому рахунку №123 від 30.06.2020, а отже і доказів порушення строку сплати такого рахунку.

Розглянувши зазначені доводи сторін, суд встановив наступне.

Позивач як доказ направлення акту прийому-здачі наданих послуг від 30.06.2020 та рахунку на оплату №123 від 30.06.2020 на суму 154 950,06 грн надав суду супровідний лист від 03.07.2020 № 09-18/07-20, у якому, зокрема, зазначається про необхідність повернення підписаного акту на адресу позивача.

Додатками до цього листа є:

1. Акт прийому-здачі наданих послуг в червні 2020 року від 30.06.2020;

2. Рахунок на оплату №123 від 30.06.2020.

На цьому супровідному листі міститься підпис Дерюги Т. В. та дата - 07.07.2020.

Акту прийому-здачі наданих послуг від 30.06.2020 був підписаний відповідачем та повернутий позивачу. Серед підписантів акту з боку АТ «Чернігівобленерго» зазначена головний бухгалтер ЧРЕМ Дерюга Т. В.

Отже, Дерюга Т. В. , яка поставила свій підпис на супровідному листі від 03.07.2020 № 09-18/07-20, є головним бухгалтером ЧРЕМ.

Заперечуючи отримання листа від 03.07.2020, відповідач не заперечує факту підписання акту та жодним чином не стверджує й про отримання акту іншим шляхом або його підписання в інший час.

Отримання і підписання одного документа, що був доданий до супровідного листа, і заперечення в отриманні другого додатка, так само як і безпосередньо такого супровідного листа, ставить під сумнів правдивість таких тверджень відповідача.

При цьому, на переконання суду, проставлення на адресованому юридичній особі супровідному документі підпису головного бухгалтера цього підприємства, як підтвердження його отримання, без зазначення інших реквізитів є доволі розповсюдженим звичаєм ділового обороту (ст. 7 ЦК України) між суб`єктами господарювання приватного права, а посилання відповідача на формальні невідповідності мають розцінюватись лише як безпідставне уникнення відповідальності, що не відповідає визначеним ст. 3 ЦК України засадам справедливості та добросовісності.

Таким чином, суд вважає, що підписання та повернення відповідачем акту прийому-здачі наданих послуг від 30.06.2020, який разом з рахунком на оплату №123 від 30.06.2020 був додатком до супровідного листа від 03.07.2020 № 09-18/07-20, а також наявність підпису головного бухгалтера ЧРЕМ Дерюги Т. В. на цьому супровідному листі із зазначенням дати 07.07.2020, свідчить про отримання АТ «Чернігівобленерго» не тільки акту від 30.06.2020, але й рахунку №123 від 30.06.2020 саме 07.07.2020.

Отже, доводи відповідача в цій частині відхиляються судом.

Таким чином, виходячи з умов п. 7.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 11/1 від 01.07.2019, відповідач повинен був оплатити рахунок №123 від 30.06.2020 на суму 154 950,06 грн у строк до 17.07.2020.

Враховуючи сплату відповідачем коштів у розмірі 154 950,06 грн лише 16.09.2020, суд доходить висновку, що позивач правомірно здійснив нарахування пені за період з 18.07.2020 по 11.09.2020.

Щодо доводів відповідача про те, що у разі несплати АТ «Чернігівобленерго» плати за спільне використання технологічних мереж у встановлений строк, позивач обов`язково скористався б своїм правом припинення або обмеження спільного використання технологічних електричних мереж відповідачем, однак цього не зробив, суд зазначає наступне.

Відповідно до умов Договору припинення або обмеження спільного використання технологічних електричних мереж є правом позивача, а не його обов`язком, а невчинення таких дій не може свідчити про відсутність заборгованості у АТ «Чернігівобленерго» або про своєчасність її сплати, а отже такі доводи відповідача є необґрунтованими та відхиляються судом.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, нарахованої позивачем за період з 18.07.2020 по 11.09.2020 дійшов висновку про неправильне її нарахування через те, що при визначенні розміру пені позивач використовував відсоток пені за один день, який внаслідок його округлення вплинув і на загальний розмір пені.

За перерахунком суду розмір пені становить 2 844,98 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 844,98 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 713,39 грн за період з 18.07.2020 по 11.09.2020.

З огляду на викладені вище судом висновки щодо прострочення відповідачем сплати рахунку №123 від 30.06.2020 на суму 154 950,06 грн, нарахування позивачем 3% річних за період з 18.07.2020 по 11.09.2020 також є правомірним.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, дійшов висновку про неправильне їх нарахування через те, що при визначенні розміру 3% річних позивач не врахував, що у 2020 році 366 днів, а не 365.

За перерахунком суду розмір 3% річних становить 711,25 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 711,25 грн.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача без урахування сплати ним основної заборгованості, але в частині неправильного нарахування позивачем сум пені та 3% річних пропорційно розміру задоволених цих вимог.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 2377,60 грн.

Позивач просить також стягнути з відповідача судові витрати, понесені на відправку позовної заяви, у розмірі 90,10 грн, та витрати, пов`язані з направленням відповіді на відзив.

Згідно із с. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 124 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого очікувані витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (поштові витрати), орієнтовно складають 200,00 грн.

На підтвердження судових витрат позивача, понесених на відправку позовної заяви та відповіді на відзив, позивач надав фіскальні чеки АТ «Укрпошта» від 11.09.2020 на суму 50,60 грн, від 11.09.2020 на суму 39,50 грн, від 07.10.2020 на суму 50,60 грн, від 07.10.2020 на суму 39,50 грн, а усього на загальну суму 180,20 грн.

Враховуючи те, що понесені позивачем витрати на відправлення позовної заяви та відповіді на відзив, тобто витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, підтверджені доказами, суд вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в частині стягнення пені та 3% річних, що становить 180,18 грн.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі №910/10126/18.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (, вул. Гонча, 40, м. Чернігів, 14000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хобза» (, вул. Енергетична, 1, Будівельна база, м. Славутич, Київська область, 07101) 2 844,98 грн пені, 711,25 грн - 3% річних, 2 377,60 грн витрат зі сплати судового збору та 180,18 грн судових витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун