ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.11.2020 Справа № 905/1056/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Ніса (03151, місто Київ, Солом`янський район, вулиця Молодогвардійська, будинок 28А; )

до відповідача: приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування (84306, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6; )

про стягнення 639 290,47 грн., з яких: 592 535,14 грн. заборгованість, 12 456,41 грн. 3% річних, 16 621,87 грн. інфляційні втрати, 17 677,05 грн. - пеня,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Ніса звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування про стягнення 639 290,47 грн., з яких: 592 535,14 грн. заборгованість, 12 456,41 грн. 3% річних, 16 621,87 грн. інфляційні втрати, 17 677,05 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №НІСА753/01 від 25.06.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 592 535,14 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача під час розгляду даної справи проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву (а.с. 71-77) представник відповідача наголошував на тому, що позивачем не доведено наявності заборгованості за договором поставки №НІСА753/01 від 25.06.2019. Позивач часткову поставку товару обґрунтовує наявністю експрес-накладної нової пошти, яка не містить ані виду транспорту, за допомогою якого буде здійснено перевезення, ані детального переліку товарів, що перевозяться, ані ціни товару, що перевозився, і суми ПДВ. Замість цих даних відправник вносить так звану «оголошену вартість», тобто ту вартість товару, яку він зможе отримати як компенсацію за втрату вантажу при перевезенні. У зв`язку з чим, додані до позовної заяви експрес-накладні № 8221, 4199 від 18.09.2019, № 5036 від 20.09.2019, № 5973 від 26.07.2019 не є належними і допустимими доказами у справі. Крім того, в позовній заяві відсутні докази з боку позивача факту направлення/вручення ПрАТ «КЗВВ» рахунків, що унеможливлює встановлення строків оплати вказаних сум вартості товару. Також у відзиві на позов представник відповідача зазначив про те, що подані позивачем розрахунки та період нарахування пені здійснено з порушенням періоду нарахування, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України. Крім того, відповідач вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

25.06.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Ніса» (далі постачальник) та приватним акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування» (далі покупець) було укладено договір поставки № НІСА753/01 (далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити комплектуючі (далі товар), в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 1.2. договору у випадку необхідності для покупця змінити деякі позиції з асортименту у кількості товару, визначеного специфікацією, він має право подати постачальнику відповідну заявку на внесення змін до такої специфікації для узгодження. Якщо у строк до 5 днів з моменту направлення відповідної заявки постачальник не висловить свої заперечення щодо запропонованих змін, зміни до специфікації в редакції відповідної заявки вважаються прийнятими постачальником, а відповідний асортимент чи кількість товару зміненими та погодженими.

Вартість товару визначається у специфікаціях до цього договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору на дату укладення даного договору його орієнтована сума складає 2 500 000,00 грн. (два мільйони п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) з урахуванням ПДВ 20% у розмірі 416 666, 67 грн. (чотириста шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість гривень 67 коп.).

Згідно п. 2.6. договору оплата за товар здійснюється на умовах та у строки, визначені у специфікаціях.

Оплата за товар здійснюється на підстав рахунків-фактур. При безготівкових розрахунках датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п. 2.7. договору).

Згідно п. 3.1. договору поставки товару здійснюються партіями відповідно до специфікацій.

Відповідно до п. 3.2. договору умови та базис поставки визначаються відповідно до ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року та зазначаються у специфікаціях.

Датою поставки вважається дата укладення сторонами видаткової накладної на товар (п. 3.3. договору).

Згідно п. 3.5.договору право власності на товар переходить до покупця в момент оформлення видаткової накладної.

Поставка вважається виконаною, якщо разом із товаром постачальник надав всі товаросупровідні документи, а також: рахунок; сертифікат якості або паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності; гарантійний талон/паспорт; належним чином оформлену видаткову накладну; транспортні документи; пакувальні листи, інші документи, передбачені специфікаціями до цього договору (п. 3.6. договору).

Згідно п.5.1. договору порядок приймання покупцем товару за номенклатурою, кількістю і якістю від постачальника, порядок пред`явленння покупцем рекламацій, які виникли в ході приймання товару та при оформленні повернення товару, регламентуються Інструкцією Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю (П-6) та про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якості (П-7).

Відповідно до п. 6.1. договору за порушення прийнятих на себе зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену даним договором, при наявності умов, передбачених діючим законодавством України.

У разі порушення встановленого договором терміну остаточного розрахунку за придбаний товар, покупець сплачує постачальнику за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України,що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу але не більше 3% від несплаченої в строк суми (п. 6.10. договору).

Згідно п. 11.1. договору сторони погоджуються, що вони дійшли по всім істотним умовам цього договору. Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, а в частині невиконаних зобов`язань до їх повного виконання та автоматично продовжуються на наступний рік, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір припинити його не пізніше, ніж за місяць до закінчення терміну дії договору. Договір може бути розірваний в будь-який час по взаємній угоді сторін, в якій визначаються майнові вимоги сторін (якщо такі мали місце) та розрахунки за ними. У випадку дострокового розірвання договору сторона повинна попередити про це іншу сторону не пізніше ніж за 1 місяць. Крім того, покупець має право односторонньої відмови від договору на умовах, передбачених цим договором.

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками сторін договору.

Відповідно до специфікації від 23.07.2019 № 1 до договору № НІСА753/01 від 25.06.2019 вартість товару за даною специфікацією становить 160 843, 62 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Термін постачання: протягом 3 календарних днів з моменту підписання специфікації.

Умови оплати: 100% оплата протягом 20 днів з моменту отримання товару, за умови відсутності кредиторської заборгованості покупця перед постачальником.

Відповідно до специфікації від 29.07.2019 № 2 до договору № НІСА753/01 від 25.06.2019 вартість товару за даною специфікацією становить 465 491, 52 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Термін постачання: протягом 30 календарних днів з моменту підписання специфікації.

Умови оплати: 100% оплата протягом 20 днів з моменту отримання товару, за умови відсутності кредиторської заборгованості покупця перед постачальником.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було поставлено товару на загальну суму 629 635,14 грн., що підтверджується видатковими накладними: від 26.07.2019 № 784 на суму 160 843, 62 грн. з ПДВ, від 23.08.2019 № 892 на суму 428 400, 00 грн. з ПДВ, від 18.09.2019 № 977 на суму 25 036, 78 грн. з ПДВ, від 20.09.2019 № 1000 на суму 12 054, 74 грн. з ПДВ.

Також на виконання вказаного договору позивачем було здійснено поставку товару без укладання нової специфікації на суму 3300, 00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 783 від 26.07.2019.

Вказаний товар був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом останнього на вищезазначених видаткових накладних без зауважень та заперечень.

Відповідачем частково було здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 37 100,00 грн., про що свідчить банківська виписка по рахункам в період з 16.07.2019 по 17.07.2019 (а.с. 16).

У зв`язку з тим, що оплату за поставлений товар було здійснено відповідачем не в повному обсязі, позивач 10.01.2020 звернувся до відповідача з вимогою Вих. №3 про сплату поставленого товару у розмірі 592 535, 14 грн.

Однак вищезазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки № НІСА753/01 від 25.06.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, виконання обов`язку визначено у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, при цьому, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Як вже зазначалося, п. 2.6. договору, оплата за товар здійснюється на умовах та у строки, визначені у специфікаціях. Відповідно до п. 5 специфікацій № 1 та № 2 оплата здійснюється у розмірі 100% протягом 20 днів з моменту отримання товару.

Суд зазначає, що виставлення рахунків за змістом означених положень договору не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

Крім того, за своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №3-3902к09, від 29.09.2009р. у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472 від 23.01.18р., в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.

Відповідно до ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 3.6. договору поставка вважається виконаною, якщо разом із товаром постачальник надав всі товаросупровідні документи, а також: рахунок; сертифікат якості або паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності; гарантійний талон/паспорт; належним чином оформлену видаткову накладну; транспортні документи; пакувальні листи, інші документи, передбачені специфікаціями до цього договору

Відповідно до п.5.1. договору порядок приймання покупцем товару за номенклатурою, кількістю і якістю від постачальника, порядок пред`явленння покупцем рекламацій, які виникли в ході приймання товару та при оформленні повернення товару, регламентуються Інструкцією Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю (П-6) та про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якості (П-7).

Згідно з п.12 Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості від 25.04.1966 №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Докази того, що при підписанні спірних видаткових накладних відповідач не отримав ані рахунки-фактури, ані інші товаросупровідні документи в матеріалах справи відсутні.

Як встановлено судом, позивачем поставлено продукцію відповідачу на загальну суму 629 635,14 грн., що підтверджується видатковими накладними: від 26.07.2019 № 784 на суму 160 843, 62 грн. з ПДВ, від 23.08.2019 № 892 на суму 428 400, 00 грн. з ПДВ, від 18.09.2019 № 977 на суму 25 036, 78 грн. з ПДВ, від 20.09.2019 № 1000 на суму 12 054, 74 грн. з ПДВ., № 783 від 26.07.2019 на суму 3300,00 грн. з ПДВ.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Як зазначає позивач, відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару за договором, на суму 37 100,00 грн., на підтвердження чого надав виписку банку з рахунку позивача за період з 16.09.2019 по 17.09.2019.

Сплату залишку суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором поставки № НІСА753/01 від 25.06.2019 щодо оплати отриманого товару в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотнього суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 592 535, 13 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню в сумі 17 677,05 грн. за загальний період з 17.08.2019 по 20.05.2020.

Як вже зазначалося, згідно п. 6.10. договору у разі порушення встановленого договором терміну остаточного розрахунку за придбаний товар, покупець сплачує постачальнику за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України,що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу але не більше 3% від несплаченої в строк суми.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, здійснений з урахуванням п. 6.10. договору, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 17 677,05 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 17.08.2019 по 20.05.2020 нараховано 3 % річних в сумі 12 456, 41 грн. та інфляційні нарахування за період з 17.08.2019 по 20.05.2020 в сумі 16 621, 87 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично вірним, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 12 456,41 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що позивач безпідставно збільшив період нарахування інфляційний втрат, оскільки, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 13 596,07 грн. за загальний період з вересня 2019 по квітень 2020.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Ніса до приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування про стягнення 639 290,47 грн., з яких: 592 535,14 грн. заборгованість, 12 456,41 грн. 3% річних, 16 621,87 грн. інфляційні втрати, 17 677,05 грн. пеня, задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування (84306, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Ніса (03151, місто Київ, Солом`янський район, вулиця Молодогвардійська, будинок 28А; ) заборгованість в сумі 592 535,14 грн., 3% річних в сумі 12 456,41 грн.грн., інфляційні втрати в сумі 13 596,07 грн., пеню в сумі 17 677,05 грн., судовий збір в сумі 9543,97 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 02.11.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.11.2020.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова