ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" листопада 2020 р. м. Черкаси справа № 925/1770/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з секретарем судового засідання Вініченко О.Б., за участю:

заявника: Степаненко В.В. (по довіреності),

ДП "Златодар": не з`явився,

прокурор відділу прокуратури Черкаської області Синецька О.Ю. (за посвідченням),

розпорядника майна Новосельцев В.П. (особисто),

ГУ ПФУ в Черкаській області Петраківська В.В. (по довіреності),

інші кредитори не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі №925/1770/15

за заявою державного підприємства «Златодар»

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про закриття провадження у справі №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар».

У судовому засіданні представник Міністерства юстиції України клопотання підтримав, просить задовольнити.

Розпорядник майна боржника Новосельцев В.П. заперечив проти клопотання, просить суд відмовити у його задоволенні.

Прокурор відділу прокуратури Черкаської області підтримала позицію Міністерства юстиції України, просить задовольнити.

Представник ГУ ПФУ в Черкаській області заперечує проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України, просить продовжити процедуру розпорядження майном ДП «Златодар».

Представники боржника та інших кредиторів в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів клопотання встановлено, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 07.12.2015 року порушено провадження у справі №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» та введено процедуру розпорядження майном.

Процедура розпорядження майном боржника ДП «Златодар» проводиться понад чотири роки.

Заявник зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2015 року №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» вбачається, що серед підприємств, що забезпечують розміщення і зберігання матеріальних цінностей державного резерву, визначено ДП «Златодар». Боржник входить до сфери управління Державного агентства резерву України та є підприємством, що має стратегічне значення для економіки держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону в редакції після 19.01.2013 року встановлено, що до суб`єкта господарювання-боржника, щодо якого здійснюється провадження у справі про банкрутство, до 21.10.2019 року застосовувались такі судові процедури банкрутства як розпорядження майном боржника, мирова угода, санація (відновлення платоспроможності) боржника, ліквідація банкрута.

Разом з тим, приписами частини 4 статті 96 Закону в редакції після 19.01.2013 року було встановлено обмеження щодо можливості застосування до юридичних осіб-підприємств, що є об`єктами права державної власності, які не підлягають приватизації, положень цього Закону в частині санації та ліквідації. До таких суб`єктів господарювання могли бути застосовані виключно процедури розпорядження майном та мирова угода. При цьому, застосування таких судових процедур банкрутства як санація та ліквідація є можливим лише після виключення юридичної особи-боржника у встановленому порядку з переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Отже, до зазначеного державного підприємства до 21.10.2019 року не могли бути застосовані санація та ліквідація, а було можливим завершення процедури його банкрутства лише шляхом укладення мирової угоди.

Пропозицій щодо укладення мирової угоди від органу, уповноваженого управляти державним майном, від боржника та кредиторів до господарського суду Черкаської області надані не були та судом не розглядалися.

З 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII. Зазначений Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З урахуванням приписів Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства подальший розгляд справи №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» здійснюється відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства та перебуває на стадії розпорядження майном.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

Таким чином, з огляду на приписи Кодексу України з процедур банкрутства, укладання мирової угоди у справи про банкрутство №925/1770/15 ДП «Златодар» між кредиторами і боржником на даний час є неможливим.

Відповідно до частин 2,3 статті 96 Кодексу України з процедур банкрутства, яка визначає особливості банкрутства державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, Кабінет Міністрів України вживає заходів для запобігання банкрутству державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, визначає оптимальні шляхи відновлення їх платоспроможності та координує дії відповідних органів виконавчої влади.

Органи виконавчої влади приймають рішення щодо: доцільності надання державної підтримки неплатоспроможним підприємствам; розроблення заходів, спрямованих на забезпечення захисту інтересів держави і вибору оптимальних шляхів реструктуризації та погашення боргових зобов`язань; проведення аналізу фінансового стану боржника, його санації та погодження плану санації; доцільності виключення відповідних суб`єктів господарювання з переліку підприємств, що є об`єктами права державної власності, які не підлягають приватизації та застосуванню до них процедури санації чи ліквідації.

Державне агентство резерву України є органом, уповноваженим управляти державним майном ДП «Златодар».

При цьому, Державним агентством резерву України протягом чотирьох років здійснення процедури розпорядження майном ДП «Златодар» жодних з перелічених заходів, передбачених статтею 96 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо відновлення платоспроможності боржника не вжито.

Водночас, процедури банкрутства згідно Кодексу України з процедур банкрутства мають строковий характер.

Згідно частини 2 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

З огляду на те, що провадження у справі №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» триває більше ніж чотири роки на стадії розпорядження майном і за цей період, зокрема, з моменту порушення справи та до моменту набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства (тобто до 21.10.2019 року) у справі не укладено мирової угоди в процедурі розпорядження майном, чинна редакція Кодексу України з процедур банкрутства не передбачає такого інституту у процедурі банкрутства як мирова угода; боржник є підприємством з державною формою власності, міститься в переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, отже, застосування відносно боржника судової процедури санації чи визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури не є можливим; чинний у справі про банкрутство мораторій упродовж тривалого часу забороняє задоволення вимог конкурсних кредиторів боржника; для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом і гарантування правової певності кредиторів, вимоги яких визнані судом і включені до реєстру вимог кредиторів, у зв`язку з чим, заявник вважає, що справа про банкрутство ДП «Златодар» підлягає закриттю на підставі пункту 9 частини 1 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства та пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

14.07.2020 року від ГУ ДПС у Черкаській області надійшов відзив на заяву наступного змісту.

Верховним Судом у справі №922/1200/18 у постанові від 26 травня 2020 року висловлено чітку позицію про відсутність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство Боржника з огляду на неповноту дослідження місцевим судом обставин щодо можливості відновити Боржником платоспроможність та задовольнити визнані у справі вимоги кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, а також про передчасність ухваленого місцевим судом рішення про закриття провадження у справі про банкрутство, що правомірно скасовано апеляційним судом.

Дійшовши наведеного висновку, Суд враховує також закріплений нормами як Закону про банкрутство, так і Кодексу пріоритет відновлення платоспроможності боржника над його ліквідацією, оскільки такий пріоритет має на меті окрім задоволення вимог кредиторів також збереження сформованих та повноцінно функціонуючих суб`єктів господарювання та, як наслідок, збереження робочих місць тощо.

Також Суд виходить з встановленого нормами Закону про банкрутство та Кодексу судового контролю за процесом задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном, який гарантує дотримання прав як кредиторів, так і боржника.

Тоді як за відсутності цього контролю з боку суду у межах справи про банкрутство з підстав, зокрема, закриття провадження у справі про банкрутство, кредитори (окремі кредитори) мають ризики незадоволення їх вимог повністю або частково: внаслідок збільшення та накопичення заборгованості боржника (через припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів тощо - частина восьма статті 41 Кодексу); внаслідок недобросовісної поведінки боржника - задоволення ним на власний розсуд (за власно визначеним пріоритетом) вимог окремих (окремого) кредитора, що не має місце за умови судового контролю під час одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном у справі про банкрутство.

Продовження провадження у цій справі про банкрутство Боржника задля надання йому можливості погасити вимоги кредиторів у процедурі розпорядження майном дає можливість досягти процесуальної економії та запобігти повторному (неодноразовому) порушенню провадження у справі про банкрутство Боржника.

Тому висновки місцевого суду про закриття провадження у справі зроблені також без врахування принципу процесуальної економії.

05.11.2020 року від представника боржника надійшли письмові заперечення на клопотання Мінюсту про закриття провадження наступного змісту.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства та норми Закону №145-ІХ від 02.10.2019 року, не передбачають підстав для закриття провадження або припинення процедури розпорядження майном у справах про банкрутство державних підприємств, до яких тимчасово не застосовуються судові процедури санації та ліквідації.

Поряд з цим, неможливість переходу до наступної судової процедури у даній справі, обумовлено приписами Закону №145-ІХ від 02.10.2019 року.

Також звертаю увагу суду на те, що Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до норм частин 2,3 статті 96 Кодексу України з процедур банкрутства Кабінет Міністрів України вживає заходів для запобігання банкрутству державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, визначає оптимальні шляхи відновлення їх платоспроможності та координує дії відповідних органів виконавчої влади.

Органи виконавчої влади приймають рішення щодо: доцільності надання державної підтримки неплатоспроможним підприємствам; розроблення заходів, спрямованих на забезпечення захисту інтересів держави і вибір оптимальних шляхів реструктуризації та погашення боргових зобов`язань; проведення аналізу фінансового стану боржника, його санації та погодження плану санації; доцільності виключення відповідних суб`єктів господарювання з переліку підприємств, що є об`єктами права державної власності, які не підлягають приватизації, та застосування до них процедури санації чи ліквідації.

Разом з тим, у клопотанні заявника не наведено розроблення заходів та вибору оптимальних шляхів погашення боргових зобов`язань перед кредиторами ДП "Златодар" у випадку закриття провадження у даній справі та припинення дії мораторію.

16.11.2020 року від розпорядника майна надійшов відзив, наступного змісту.

Можливість задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном саме боржником обумовлена тим, що він може здійснювати господарську діяльність та отримувати дохід, а також може у порядку, передбаченому Кодексом вчиняти правочини та здійснювати продаж активів (абзац другий частини сьомої та частина восьма статті 44 Кодексу).

Державне підприємство "Златодар" перебуває у процедурі розпорядження майном з 07.12.2015 року, тобто майже 5 років. За цей час відбулося погашення заробітної плати перед працівниками підприємства, погашено вимоги кредиторів 1-ї черги реєстру вимог кредиторів ДП «Златодар», погашаються вимоги поточних кредиторів та здійснюється господарська діяльність для погашення вимог конкурсних кредиторів.

Разом з тим, повне відновлення платоспроможності боржника за допомогою існуючого механізму банкрутства відповідно до Закону №2343-XII не відбулося, вимоги кредиторів не задоволені повністю, щодо боржника не було укладено мирової угоди.

Причини цього наслідку як об`єктивні, так і суб`єктивні.

Так, до об`єктивних слід віднести включення боржника законом до переліку підприємств, які не підлягають приватизації, та встановлення законом мораторію на реалізацію майна.

До суб`єктивних слід віднести, в першу чергу, бездіяльність державних органів, які мали б протягом усього часу процедури розпорядження майном боржника вчиняти дії з виконання покладених на них законом обов`язків, зокрема: щодо забезпечення розробки річних фінансових та інвестиційних планів боржника на середньострокову перспективу (3-5 років); щодо затвердження стратегічних планів розвитку державних унітарних підприємств (боржника) та здійснення контролю за їх виконанням; щодо аналізу фінансово-господарської діяльність боржника, проведення моніторингу його фінансової діяльності, зокрема, виконання показників фінансових планів підприємств, та вжиття заходів до поліпшення їх роботи; щодо здійснення контролю за виконанням концерном "Укрспирт" функцій з управління боржником; щодо призначення на посаду керівника боржника; щодо виявлення державного майна, яке тимчасово не використовується, та внесення пропозиції про умови його подальшого використання.

Саме цими органами своєчасно не вжито заходів для запобігання банкрутству боржника, не вирішувалося питання надання боржнику фінансової допомоги для погашення грошових зобов`язань боржника перед кредиторами.

Враховуючи вищевикладені факти та дії, які здійснюються самим боржником щодо відновлення своєї платоспроможності, проведення господарської діяльності виключають підстави для закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Виходячи вищевикладеного, розпорядник майна, просить суд відмовити у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі про банкрутство ДП «Златодар».

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі про банкрутство з огляду на наступне.

Провадження у справі №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» порушено згідно норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який діяв до 21.10.2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

У частині 3 статті 214 Господарського кодексу України зазначено, що до державних підприємств, які відповідно до закону не підлягають приватизації, вказані процедури застосовуються в частині санації чи ліквідації лише після виключення їх у встановленому порядку з переліку об`єктів, що не підлягають приватизації.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2015 року №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» вбачається, що серед підприємств, що забезпечують розміщення і зберігання матеріальних цінностей державного резерву, визначено ДП «Златодар». Боржник входить до сфери управління Державного агентства резерву України та є підприємством, що має стратегічне значення для економіки держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону в редакції після 19.01.2013 року встановлено, що до суб`єкта господарювання-боржника, щодо якого здійснюється провадження у справі про банкрутство, до 21.10.2019 року застосовувались такі судові процедури банкрутства як розпорядження майном боржника, мирова угода, санація (відновлення платоспроможності) боржника, ліквідація банкрута.

Разом з тим, приписами частини 4 статті 96 Закону в редакції після 19.01.2013 року було встановлено обмеження щодо можливості застосування до юридичних осіб-підприємств, що є об`єктами права державної власності, які не підлягають приватизації, положень цього Закону в частині санації та ліквідації. До таких суб`єктів господарювання могли бути застосовані виключно процедури розпорядження майном та мирова угода. При цьому, застосування таких судових процедур банкрутства як санація та ліквідація є можливим лише після виключення юридичної особи-боржника у встановленому порядку з переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Отже, до зазначеного державного підприємства до 21.10.2019 року не могли бути застосовані санація та ліквідація, а було можливим завершення процедури його банкрутства лише шляхом укладення мирової угоди.

Пропозицій щодо укладення мирової угоди від органу, уповноваженого управляти державним майном, від боржника та кредиторів до господарського суду Черкаської області надані не були та судом не розглядалися.

З 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який набрав чинності 21.04.2019 року. Зазначений Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З урахуванням приписів Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства подальший розгляд справи №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» судом здійснюється відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Провадження у справі №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з частинами 1, 2 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

В порівнянні з приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який був чинним до 21.10.2019 року, чинна редакція Кодексу України з процедур банкрутства не передбачає такого інституту у процедурі банкрутства як мирова угода, тобто немає нормативного закріплення можливості та порядку укладення мирової угоди між кредиторами та боржником у цій справі про банкрутство.

Відтак, з огляду на приписи Кодексу України з процедур банкрутства, укладання мирової угоди у справі про банкрутство №1925/1770/15 ДП «Златодар» між кредиторами і боржником на даний час не є можливим.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що ДП «Златодар» є підприємством з державною формою власності, застосування відносно боржника судової процедури санації чи визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури не є можливим.

Провадження у справі №1925/1770/15 ДП «Златодар» перебуває на стадії розпорядження майном.

Водночас слід зауважити, що процедури банкрутства за приписами Кодексу України з процедур банкрутства, мають строковий характер.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, учасником якої є Україна, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сюрмелі проти Німеччини" від 08.06.2006 року визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.

Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Водночас на державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу ''належного урядування'' і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 року у справі ''Рисовський проти України'').

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 49 Кодексу України з процедур банкрутства у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі.

За приписами Кодексу України з процедур банкрутства у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень:

- ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом;

- ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом;

- постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

- ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо:

1) боржник - юридична особа не внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) юридичну особу, яка є боржником, припинено в установленому законодавством порядку, про що є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

3) у провадженні господарського суду є справа про банкрутство того самого боржника;

4) відновлено платоспроможність боржника або погашені всі вимоги кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів;

5) затверджено звіт керуючого санацією або ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом;

6) до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про його банкрутство не висунуто вимог;

7) справа не підлягає розгляду в господарських судах України;

8) господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника;

9) в інших випадках, передбачених законом.

Провадження у справі про банкрутство може бути закрито у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 5 і 7 частини першої цієї статті, на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (до та після визнання боржника банкрутом), у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 8 і 9 частини першої цієї статті, - лише до визнання боржника банкрутом, а у випадку, передбаченому пунктом 6 частини першої цієї статті, - лише після визнання боржника банкрутом.

Про закриття провадження у справі про банкрутство постановляється ухвала.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Беручи до уваги те, що:

- провадження у справі №925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» триває понад чотири роки на стадії розпорядження майном і за цей період, зокрема, з моменту порушення справи та до моменту набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства (тобто до 21.10.2019 року) у справі не укладено мирової угоди в процедурі розпорядження майном у цій справі, а чинна редакція Кодексу України з процедур банкрутства не передбачає такого інституту у процедурі банкрутства як мирова угода;

- норми Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019 року №145-IX встановлюють обмеження в застосуванні Кодексу України з процедур банкрутства щодо процедур санації та ліквідації державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, або акціонерних товариств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, а також те, що чинний у справі про банкрутство мораторій упродовж тривалого часу забороняє задоволення вимог конкурсних кредиторів боржника, для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом і гарантування правової певності кредиторів, вимоги яких визнані судом і включені до реєстру вимог кредиторів, для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом та гарантування правової певності кредиторів, суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі про банкрутство ДП «Златодар» на підставі пункту 9 частини 1 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства та пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом прийнято до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 10.12.2019 року у справі №906/1290/15 та у постанові від 07.10.2020 року Верховного Суду у справі №917/1230/15. У зазначеній постанові зазначено, що "відсутність предмета спору" в розумінні пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акта).

Зазначене не виключає можливості припинення предмета спору на підставі законодавчого припису. В цьому випадку таким законодавчим приписом є вимоги частини четвертої статті 96 Закону про банкрутство (чинного на момент прийняття рішень господарським судом Черкаської області), які обмежують можливість здійснення процедури банкрутства підприємства, що не підлягає приватизації, щодо переходу до процедур санації та ліквідації. Отже, процедура розпорядження майном може завершитися укладенням мирової угоди у справі про банкрутство або закриттям провадження у справі про банкрутство із застосуванням пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Предметом провадження у справі про банкрутство є досягнення легітимної мети визначеної Законом про банкрутство, яким встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

З огляду на викладене, наявність встановленого законом обмеження щодо застосування до боржника, який має стратегічне значення для економіки держави, процедур санації чи ліквідації (частина четверта статті 96 Закону про банкрутство), неукладення впродовж тривалого часу мирової угоди в процедурі розпорядження майном у цій справі та відсутність у зв`язку з наведеним успішного завершення процедури банкрутства боржника позбавляють можливості досягнення легітимної мети Закону про банкрутство.

Керуючись статтями 2, 6, 49, 90 Кодексу України з процедур банкрутства, пунктом 2 частини 1 статті 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі №925/1770/15 задовольнити.

2.Припинити процедуру розпорядження майном Державного підприємства "Златодар" (Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Шевченка,47, ) та припинити повноваження розпорядника майна Новосельцева Володимира Петровича.

3.Закрити провадження у справі №925/1770/15 про банкрутство Державного підприємства "Златодар" (Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Шевченка,47, ) .

4.Скасувати дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

5.Копію ухвали направити учасникам провадження у справі про банкрутство, суб`єкту державної реєстрації для внесення відповідної інформації до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Ухвала суду набрала законної сили, однак може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя С.С. Боровик