ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. Справа№ 910/810/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Тарасенко К.В.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020

у справі №910/810/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 1 287,09 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (далі - ТОВ «Грейнсвард», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 1 287,09 штрафу за несвоєчасну доставку вантажу. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем термінів доставки вантажів, визначених Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку з чим на підставі статті 116 Статуту залізниць України нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафні санкції у загальному розмірі 1287,09 грн.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав того, що позивачем не було вивезено вантаж впродовж доби після отримання повідомлення про прибуття що, на думку відповідача, є підставою для звільнення залізниці від сплати штрафу на підставі ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України. Також відповідач просив суд відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, оскільки вказаний розмір є неспівмірним, а витрати є такими, яких можна було б уникнути шляхом об`єднання позовних заяв.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

07.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» як замовником та АТ «Укрзалізниця» як перевізником укладено договір №07153/ПЗ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно із залізничною накладною №40606949 ТОВ «Грейнсвард» 12.07.2019 відправив зі станції Одеса-Порт на станцію Кролевець порожній вагон №95603486, власник ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод» до пункту навантаження.

Вантаж був відправлений 12.07.2019 та прибув на станцію призначення 25.07.2019. У залізничній накладній відмітки про причини затримки вантажу відсутні.

Про прибуття вантажу одержувача повідомлено 25.07.2019 о 10:15 год

У графах 52 та 53 залізничної накладної №40606949 міститься відмітка про те, що розкредитування перевізних документів на вантаж, що прибув, здійснено позивачем 26.07.2019.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги №81-02 від 06.02.2019, ордер на надання правничої (правової) допомоги №1001181 від 01.11.2019, виданий на ім`я адвоката Драченко В.В., акт виконаних робіт (наданих послуг) №81-02/20 від 16.01.2020, рахунок на оплату №81-02/20 від 16.01.2020 на суму 5 000,00 грн, платіжне доручення №306 від 16.01.2020 на суму 5 000,00 грн, копія свідоцтва про право Драченка Владислава Вікторовича на зайняття адвокатською діяльністю.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» штраф у розмірі 1287,09 грн, 2 102,00 грн витрат зі сплати судового збору та 1 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується, що вантаж було доставлено з простроченням термінів доставки на шість діб. При цьому, суд вказав, що у залізничній накладній відмітки про причини затримки вантажу, які дають право відповідачу на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу. За встановлених у справі обставин місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Разом з тим, місцевим господарським судом було зменшено розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, який підлягає покладенню на відповідача, до 1 000,00 грн. Суд зазначив, що з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, та враховуючи, що справа не є складною, а адвокатом надавались позивачу послуги в аналогічних правовідносинах, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг не є співрозмірним із предметом позову та ступенем складності справи, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі.

4. Вимоги апеляційних скарг та короткий зміст наведених у них доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20, АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скаржник просить зазначене рішення суду скасувати в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1 287,09 грн, судового збору у розмірі 2 102,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не з`ясовано усіх обставин, що мають значення для справи, а саме не враховано того, що фактично вантаж не було вивезено зі станції протягом доби з моменту повідомлення про прибуття вантажу що, на думку відповідача, звільняє залізницю від сплати штрафу за несвоєчасну доставку вантажу. При цьому АТ «Укрзалізниця» не заперечує проти того, що «Грейнсвард» було розкредитовано перевізні документи у вищезазначений строк. Крім того, АТ «Українська залізниця» стверджує про те, що справа не є складною, оскільки стосується лише однієї накладної, та не потребує значного часу адвоката, а тому просить відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також, не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20, до Північного апеляційного господарського суду звернулося ТОВ «Грейнсвард». Позивач, зазначаючи про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати в частині відмови у стягненні 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути на його користь вказану суму судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Натомість, відповідач, стверджуючи про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, не надав жодного доказу на спростування заявленого позивачем розміру зазначених витрат.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційних скарг

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» просить апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишити без задоволення, та вказує, що матеріалами справи підтверджено факт несвоєчасної доставки вантажу, а тому судом було винесено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, що перевізні документи були ним розкредитовані протягом доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу, а тому підстав для звільнення залізниці від відповідальності на підставі ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України немає.

Акціонерним товариством «Українська залізниця» також подано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард», в якому відповідач вважає апеляційну скаргу позивача такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач, посилаючись на ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України, стверджує, що вказана норма має бути застосована, якщо одержувач вантажу або не вивезе зі станції вантаж протягом однієї доби після отримання повідомлення про прибуття вантажу, або не розкредитує перевізні документи протягом цього ж часу. На думку відповідача, оскільки позивачем перевізні документи були розкредитовані, однак вантаж фактично не був вивезений зі станції, то залізниця має бути звільнена від сплати штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

6. Надходження апеляційних скарг та їх розгляд апеляційним судом

08.06.2020 ТОВ «Грейнсвард» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20. Разом з апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/810/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20. Справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

22.04.2020 АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) справу №910/809/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі. Надано строк для усунення недоліків.

16.07.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху надійшла заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 Акціонерному товариству «Українська залізниця» поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/2871/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20, справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, враховуючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

7. Джерела права й акти їх застосування

Цивільний кодекс України

За змістом статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998

Згідно зі ст. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до статті 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Правила обчислення термінів доставки вантажу, затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000

У відповідності до п.п. 1.1., 1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Згідно з пунктом 2.4. Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Пунктом 2.9. Правил визначено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Відповідно до п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Правила видачі вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644

Згідно пункту 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Господарський процесуальний кодекс України

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що апеляційні скарги АТ «Українська залізниця» та ТОВ «Грейнсвард» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №40606949 на шість діб, що стало підставою для застосування до відповідача санкцій у вигляді штрафу у розмірі 30% провізної плати.

Не заперечуючи проти встановлених обставин справи та наведеного висновку, АТ «Українська залізниця», однак, вважає, що в силу ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України перевізник має бути звільнений від сплати штрафу у зв`язку з тим, що вантаж не було вивезено одержувачем впродовж доби після отримання повідомлення про його прибуття. При цьому, апелянт не заперечує проти розкредитування вантажоодержувачем перевізних документів впродовж доби, а наполягає саме на не вивезенні вантажу позивачем.

Як було зазначено вище, частиною 2 статті 116 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця звільняється від відповідальності за несвоєчасну доставку вантажу, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. На переконання колегії суддів, приписи зазначеної норми застосовуються у разі настання одного з двох випадків: якщо одержувачем отримано вантаж протягом доби після отримання відповідного повідомлення від залізниці, або якщо одержувачем здійснено розкредитування перевізних документів протягом цього ж строку. Наявність одночасно обох умов для звільнення залізниці від відповідальності не вимагається.

За встановлених обставин справи, оскільки позивачем було розкредитовано вантаж протягом строку, визначеного у ст. 116 Статуту, про що на залізничній накладній містяться відповідні відмітки у графах 52 та 53, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України не застосовується.

Крім того, відповідно до додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, графа 52 залізничної накладної «Календарний штемпель видачі вантажу» заповнюється залізницею самостійно. Тобто, самим відповідачем зазначено дату видачі вантажу - 26.07.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки, відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати штрафу, передбаченого за несвоєчасну доставку вантажів.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Грейнсвард» про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Заперечуючи проти стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, АТ «Українська залізниця» зазначено, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із фактично наданими послугами. Так, відповідач вказував, що справа не є складною, оскільки стосується лише однієї накладної, та не потребує витрачання значного часу адвокатом, та адвокатом Драченком В.В. вже надавалася правова допомога позивачу в аналогічних правовідносинах.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц процесуальним законодавством передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності та фінансового стану учасників справи.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 та від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено, що адвокатом Драченком В.В. надавались позивачу послуги в аналогічних правовідносинах, а також враховуючи незначну складність справи та її малозначність в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського кодексу України, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1 000,00 грн. Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що наданими позивачем доказами підтверджується фактичне надання адвокатом Драченком В.В. правової допомоги позивачу, а тому в силу ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України зазначені судові витрати включаються до загального розміру судових витрат та мають бути покладені на відповідача у зв`язку із задоволенням позову, а тому вимоги апеляційної скарги відповідача щодо повного звільнення його від сплати таких витрат не підлягають задоволенню.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що обставини неспівмірності підтверджені інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка є загальнодоступною, та випливають зі встановлених обставин справи, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що обов`язок з доказування відповідачем виконаний належним чином. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги позивача відхиляються, та апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард».

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені сторонами доводи в обґрунтування апеляційних скарг є безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 30.03.2020 прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд, здійснивши аналіз наявних в матеріалах справи доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, у відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20 залишити без змін.

4. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» покладаються на скаржників.

5. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі №910/810/20.

6. Матеріали справи №910/810/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

К.В. Тарасенко