РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.11.2020Справа № 910/6379/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/6379/20

За позовом Фізичної особи-підприємця Гусака Ярослава Богдановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гуд Логістік"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД"

про стягнення 336848,48 грн

Представники учасників сторін:

від позивача: Архіпов О.Ю.;

від відповідача: Негода А.А., Курищук К.К.;

від третьої особи: Бісик Я.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Гусак Ярослав Богданович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гуд Логістік" (далі - відповідач) про стягнення 336848,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення №25/10-103 від 25.10.2016 не сплатив орендні платежі за жовтень - грудень 2018 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 303760,80 грн, на яку нараховані інфляційні втрати у розмірі 19755,22 грн та 3% річних у розмірі 13332,46 грн відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/6379/20 та задоволено клопотання позивача про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.06.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог з підстав того, що заборгованість вже погашена. Відповідач зазначає, що право вимоги за договором суборенди було передано позивачем на користь нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД" (третя особа), про що відповідача було повідомлено шляхом направлення електронного листа. У зв`язку з цим, в рахунок погашення заборгованості зі сплати орендних платежів, відповідач передав на користь третьої особи меблі та офісне обладнання на суму 329000,00 грн, про що надіслав третій особі видаткові накладні від 16.02.2019 на передачу товарно-матеріальних цінностей та угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.02.2019. При цьому, відповідач наголошує на тому, що відсутність заборгованості підтверджена і самим позивачем, який у вересні 2019 року звертався в господарський суд з позовом про стягнення орендних платежів в сумі 819216,32 грн за період з січня по вересень 2019 року і не посилався на наявність боргу в період дії договору суборенди, а саме жовтень-грудень 2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 задоволено заяву відповідача та постановлено здійснювати розгляд справи №910/6379/20 за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «МЖКБУД» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, призначено підготовче засідання.

30.07.2020 до відділу діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача, оскільки відступлення права вимоги за договором суборенди на користь третьої особи не відбулось так як між сторонами не укладався відповідний договір в письмовій формі. Також позивач зазначив, що рішенням у справі №910/13202/19 було встановлено відсутність заборгованості за договором суборенди після закінчення строку його дії у період з січня по вересень 2019 року, а не відсутність заборгованості в цілому за договором.

18.08.2020 до відділу діловодства суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує на неподання позивачем доказів на підтвердження існування будь-якої заборгованості по договору суборенди, оскільки не надав актів приймання-передачі наданих послуг, виписок банку по оплаті тощо. На підтвердження проведення уступки права вимоги та заліку зустрічних однорідних вимог відповідач наголошує на отриманні ним у лютому 2019 року на електронну поштову скриньку відповідних документів від юрисконсульта ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД", а саме лист про укладення договору № 10/01/19-ц від 10.01.2019 про відступлення права вимоги, а також договір про зарахування зустрічних однорідних вимог № 08/02/19 від 08.02.2019 і на виконання досягнутих домовленостей про сплату орендних платежів за спірний період відповідач передав на користь третьої особи офісні меблі на загальну суму 329000,00 грн та зареєстрував податкову накладну № 97 від 16.02.2019, яку було прийнято ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД". При цьому з метою оформлення проведеної господарської операції відповідач надіслав третій особі лист № 1/15 від 15.04.2020 з видатковими накладними №№1, 2 від 16.02.2019 на передачу товарно-матеріальних цінностей та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.02.2019. Повторно вказані первинні документи відповідач надіслав третій особі листом № 1/02 від 02.06.2020, який був отриманий останньою 05.06.2020, втім відповідь на лист відповідач не отримав, також не було одержано від третьої особи будь-яких заперечень щодо одержання меблів та офісної техніки в рахунок оплати суборенди. Викладене на переконання відповідача, у відповідності до вимог статей 641, 642, 644 Цивільного кодексу України, свідчить про те, що сторонами було досягнуто згоди на укладення договору про уступку права вимоги і проведення заліку зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з чим відсутня заборгованість з оплати оренди за спірний період. Щодо встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/13202/19 обставин, то відповідач зазначив, що позивач при розгляді вказаної справи визнавав відсутність заборгованості за період жовтень-грудень 2018 року, оскільки за змістом вимоги-повідомлення про розірвання договору та повернення приміщення позивач вимагав сплатити прострочену заборгованість з 01.01.2019 по 11.09.2019. Окрім того відповідач поставив у відповідності до статті 90 Господарського процесуального кодексу України запитання третій особі.

01.09.2020 до відділу діловодства суду надійшли пояснення по справі від третьої особи, в яких вона зазначає, що між третьою особою та відповідачем відбувались перемовини щодо можливого мирного розв`язання спірної ситуації у зазначений спосіб та були підготовлені відповідні проекти договорів, однак такі перемовини не завершилися підписанням відповідних угод та вчиненням реальних дій на їх виконання. Третя особа наголошує на тому спірна заборгованість не була відступлена на її користь позивачем, а відтак і не могла бути погашена відповідачем на користь третьої особи, що підтверджується відсутністю належним чином оформлених документів.

Судове засідання, призначене на 08.09.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та призначено підготовче засідання на 05.10.2020.

В судовому засіданні 05.10.2020, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 20.10.2020.

13.10.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

19.10.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшла заява про виклик в судове засідання для допиту як свідка директора третьої особи та призначення наступного судового засідання після 01.11.2020.

В судовому засіданні 20.10.2020, суд, у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні заяви відповідача в частині виклику свідка, оскільки воно заявлено з порушенням порядку та строку його подання, визначених вимогами Господарського процесуального кодексу України та задоволення заяви в частині відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим відкладено розгляд справи на 03.11.2020.

28.10.2020 до відділу діловодства суду від третьої особи надійшло клопотання про долучення доказів, в якому просить визнати поважними причини неподання заяви свідка (відповіді на письмове опитування) у встановлений строк та долучити відповіді на письмове опитування у формі заяви свідка, в якій викладено відповіді на поставлені відповідачем питання. В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що третьою особою не було отримано заперечення на відповідь на відзив і про задані питання йому стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи 23.10.2020.

Судове засідання, призначене на 03.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 призначено судове засідання на 20.11.2020.

В судовому засіданні 20.11.2020, суд, у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про поновлення третій особі строків на подання відповідей на поставлені відповідачем в порядку статті 90 Господарського процесуального коексу України питання та долучення їх до справи.

У судовому засіданні 20.11.2020 представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити; представники відповідача проти позовних вимог заперечили, в позові просили відмовити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 20.11.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 між третьою особою як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем Гусаком Ярославом Богдановичем як орендарем укладено договір оренди № 01/11-103, за умовами якого орендодавець передає орендарю, а орендар приймає в строкове оплатне користування приміщення (об`єкт оренди - житлові та нежитлові приміщення, що знаходяться на десятому поверсі будинку за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 103, загальною площею 325,01 кв. м - квартира № 26, квартира № 27, технічні (нежитлові) приміщення 10-го поверху) разом з правами користування комунікаціями, сходами та іншими подібними правами, що пов`язані з використанням приміщення за його призначенням (пункт 2.1 договору). Приміщення використовується орендарем для облаштування офісу та інших цілей, які не суперечать діючому законодавству (пункт 2.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договір оренди № 01/11-103 від 24.10.2016 вважається укладеним з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців з дати укладення договору.

За актом передачі-приймання приміщення від 01.11.2016, третя особа передала, а позивач прийняв в користування об`єкт оренди в придатному до використання стані.

25.10.2016 позивач отримав лист ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД" №25/10-16 про згоду на передачу у суборенду ТОВ "Гуд Логістік" частини квартири № 26, площею 99,35 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 103.

25.10.2016 між фізичною особою-підприємцем Гусаком Ярославом Богдановичем як орендарем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гуд Логістік" як суборендарем укладено договір № 25/10-103 суборенди нежитлового приміщення (далі - договір суборенди), за умовами якого орендар зобов`язався передати суборендареві у строкове платне користування, а суборендар зобов`язався прийняти у строкове платне користування частину квартири № 26 (10 поверх), що визначене у цьому договорі (приміщення), та зобов`язався сплачувати орендарю орендну плату. Загальна площа приміщення - 126,25 кв.м, фактична площа приміщення, що суборендується - 99,35 кв. м, приміщення належить орендарю на праві користування на підставі договору оренди № 01/11-103 від 24.10.2016 (пункт 1.1 договору).

За умовами п. 2.3, 2.4 договору суборенди, приміщення, що суборендується, вважається переданим в суборендне користування з моменту підписання акту приймання-передачі. Сторони погодили, що датою початку використання приміщення суборендарем є дата підписання сторонами акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1 договору суборенди розмір місячної суборендної плати за 99,35 кв. м складає 101 253,60 грн без ПДВ.

Суборендна плата сплачується суборендарем за кожний поточний календарний місяць використання суборендованого приміщення, суборендар сплачує суборендну плату орендарю не пізніше 10 числа поточного місяця, за звітний місяць використання суборендованого приміщення в розмірі визначеному пунктом 3.1. даного Договору (п. 3.4 договору суборенди).

Пунктом 3.6 договору суборенди сторони узгодили, що суборендар сплачує суборендну плату орендарю шляхом перерахування відповідних платежів в безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря за кожний поточний календарний місяць користування суборендованого приміщення.

Відповідно до пп. 5.1.2 п. 5.1 договору суборенди суборендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати суборендну плату.

Порядок повернення об`єкта, що суборендується, встановлений у п. 6.1, 6.2, 6.3 договору суборенди.

Так, приміщення, що суборендується, повинно бути передане суборендарем та прийняте орендарем протягом 2 (двох) банківських днів з моменту закінчення строку суборендного користування. При переданні приміщення, що суборендується, складається акт приймання-передачі, який підписується представниками сторін і є невід`ємною частиною даного договору. Приміщення, що суборендується, повинно бути повернуте орендарю у тому ж стані, в якому воно було передане в суборендне користування з урахуванням нормального природного зносу.

У відповідності до п. 11.1 договору суборенди цей договір діє з 25 жовтня 2016 року по 24 жовтня 2017 року включно. У випадку, якщо жодна із сторін договору за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення договору письмово не заявить про припинення дії договору, то дія договору продовжується на наступний календарний рік на тих же умовах.

За пунктом 12.4 договору суборенди відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною.

25.10.2016 за актом передачі-приймання приміщення, позивач передав, а відповідач прийняв в користування об`єкт оренди (частину квартири № 26 (10-й поверх), що розташована за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 103, загальною площею 99,35 кв. м в придатному до використання стані.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі №910/13202/19, предметом спору якого була вимога про стягнення 819 216, 32 грн, у тому числі 810 028,80 грн заборгованості з орендної плати за договором № 25/10-103 суборенди нежитлового приміщення від 25.10.2016 за період з 01.01.2019 по 11.09.2019, 1822,56 грн інфляційних втрат та 7364,96 грн 3 % річних, встановлено, що договір суборенди продовжив свою дію (був автоматично пролонгований) на наступний календарний рік до 31.12.2018 та припинив свою дію 31 грудня 2018 року, оскільки позивачем 22.12.2018 надано відповідачу письмову вимогу про звільнення приміщення не пізніше 04.01.2019 та погашення заборгованості у розмірі 303760,80 грн.

Отже, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт припинення дії договору суборенди №25/10-103, 31.12.2018 і вказані обставини не підлягають доведення в даній справі в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначає позивач і не спростовано відповідачем, у жовтні, листопаді та грудні 2018 року, тобто протягом дії договору суборенди, відповідач користувався суборендованим приміщенням, однак свого обов`язку щодо оплати суборенди у встановленому договором порядку і строки не здійснив, у зв`язку з чим виник борг в сумі 303760,80 грн.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем у відзиві фактично не заперечуються обставини невиконання ним зобов`язання з перерахування орендної плати за жовтень, листопад, грудень 2018 року саме на користь позивача у порядку, встановленому в пункті 3.4 договору.

Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, відповідач зазначив, що в рахунок орендної плати він передав на користь третьої особи меблі та офісне обладнання на загальну суму 329000,00 грн про що свідчать накладні №1, №2 від 16.02.2019, податкова накладна № 97 від 16.02.2019, тобто фактично було проведено залік зустрічних однорідних вимог між ТОВ "Гуд Логістік" та ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД". При цьому, обґрунтовуючи передання товарно-матеріальних цінностей в рахунок сплати орендної плати, відповідач послався на те, що позивач відступив своє право вимоги за договором суборенди на користь ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД" як новому кредитору на підставі договору № 10/01/19-Ц від 10.01.2019 про відступлення права вимоги, про що його було повідомлено електронною поштою. Відтак з метою погашення заборгованості перед ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД", на адресу третьої особи відповідач надіслав підписаний ним примірник угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.02.2019 та додав до нього видаткові накладні №1, № 2 від 16.02.2019, які отримані третьою особою 05.06.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 673. Втім, третя особа відповіді на пропозицію укласти угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачу не надала, підписаний зі своєї сторони примірник угоди та видаткові накладні не повернула.

Оцінюючи подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді обставин справи у судовому засіданні в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором суборенди, а відповідно до частини 3 статті 774 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з умовами п. 3.1, 3.4 договору суборенди розмір місячної суборендної плати за 99,35 кв. м складає 101 253,60 грн і сплачується суборендарем за кожний поточний календарний місяць використання суборендованого приміщення не пізніше 10 числа поточного місяця, за звітний місяць використання суборендованого приміщення.

При цьому в пункті 3.6 договору суборенди сторони узгодили, що суборендар сплачує суборендну плату орендарю шляхом перерахування відповідних платежів в безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря за кожний поточний календарний місяць користування суборендованого приміщення.

Таким чином, сторонами в укладеному між ними договорі визначено розмір орендної плати, форму та спосіб її внесення орендарем, а саме місячний розмір орендної плати складає 101 253,60 грн та підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок позивача у строк до 10 числа поточного місяця.

Докази на підтвердження внесення орендної плати за жовтень, листопад, грудень 2018 року на розрахунковий рахунок позивача відповідач суду не надав, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 303760,80 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача про припинення зобов`язань за договором суборенди у зв`язку з їх зарахуванням.

Так, статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

З огляду на положення чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

При цьому зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому його слід вважати вчиненим, а зобов`язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб`єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов`язанні).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №922/359/19 та від 28.02.2018 у справі №910/4312/17.

Позаяк відповідач, вказуючи про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 ЦК України, посилається на направлення на адресу саме третьої особи угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.02.2019, а не позивачу.

Матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги (укладення позивачем та третьою особою відповідного договору, зокрема договору № 10/01/19-Ц від 10.01.2019, на який посилається відповідач) за договором суборенди до третьої особи в частині права вимоги сплатити орендні платежі за спірний період в сумі 303760,80 грн.

Згідно статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, статтею 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Однак, під час розгляду справи, учасниками справи не було надано суду письмовий договір відступлення позивачем на користь третьої особи права вимоги за договором суборенди №25/10-103 від 25.10.2016.

Надані ж відповідачем листи ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД" та ФОП Гусака Я.Б., в яких повідомляється про відступлення права вимоги за договором суборенди, не підписані названими особами, та не можуть свідчити про укладання будь-яких правочинів між ними.

До того ж в пункті 12.4 договору суборенди сторони узгодили, що відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною.

Позаяк належних і допустимих доказів наявності письмового погодження позивачем будь-якого відступлення права вимоги суду надано не було.

Відхиляє суд і доводи відповідача про те, що відсутність заборгованості підтверджена і самим позивачем, який у вересні 2019 року звертався в господарський суд з позовом про стягнення орендних платежів в сумі 819216,32 грн за період з січня по вересень 2019 року і не посилався на наявність боргу в період дії договору суборенди, а саме жовтень-грудень 2018 року, оскільки сам факт не заявлення вимог про стягнення заборгованості за спірний період в іншій справи не може свідчити про її відсутність.

Відтак, враховуючи, що факт припинення зобов`язань щодо сплати суборендної плати за спірний період шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у зв`язку з відступленням права вимоги за договором суборенди на користь третьої особи відповідачем не доведений, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 303760,80 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, враховуючи, що відповідач допустив прострочення оплати суборендних платежів нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 13332,46 грн та інфляційні втрати у розмірі 19755,22 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про його обґрунтованість у заявленій до стягнення сумі, оскільки позивач вірно визначив розмір 3% річних та інфляційних втрат в розрізі місячної заборгованості орендної плати за період з 11.10.2018 для внесення плати за жовтень, з 11.11.2018 для внесення плати за листопад та з 11.12.2018 для внесення плати за грудень 2018 року по 27.04.2020.

Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 13332,46 грн, а інфляційних втрат - 19755,22 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а доводи викладені у відзиві на позовну заяву не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини по справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначив, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене, враховуючи, що під час розгляду справи не було встановлено факту передачі позивачем на користь третьої особи права вимоги заборгованості за спірний період за договором суборенди №25/10-103 від 25.10.2016, судом не досліджуються правовідносини, які склалися між третьою особою та відповідачем щодо передачі будь-якого майна.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5052,72 грн. покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Частиною 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги №02-09/19 від 09.09.2019 укладеного між Фізичною особою-підприємцем Гусаком Я.Б. та Адвокатським бюро «Архіпова», додаткові угоди №1 від 26.03.2020 та №2 від 04.05.2020 до вищезазначеного договору, акти про надання правової допомоги за договором №02-09/19 від 09.09.2019 з описом робіт від 21.04.2020 та від 09.10.2020, рахунки №1 від 21.04.2020 та №2 від 09.10.2020 на загальну суму 15000,00 грн, квитанцію №362310048 від 23.04.2020 на суму 5000,00 грн з призначенням платежу «оплата за правову доп-гу (юр. пос.) зг. д/у №1 від 26.03.2020 до дог. №02-09/19 про надання прав. допомоги від 09.09.2019», квитанцію №3А69-70В8-292Х-9ТЕА від 09.10.2020 на суму 10000,00 грн з призначенням платежу «гонорар за ДУ2 від 04.05.2020 до договору 02-09/19 від 09.09.2019», ордер серії АА №1027480 від 06.05.2020, виданого Адвокатським бюро «Архіпова» на ім`я адвоката Архіпова О.Ю., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ №005697 від 17.03.2016 та роздруківку з профайла адвоката Архіпова О.Ю. з Єдиного реєстру адвокатів України.

Пунктом 1.1 договору про надання правової допомоги визначено, що адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту за його дорученням на умовах і в порядку, визначених даним договором, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надану правову допомогу.

Умовами пункту 1.2 договору про надання правової допомоги визначено, що вказана допомога включає в тому числі, але не виключно, надання таких послуг, зокрема: представництво у встановленому законом порядку інтересів клієнта в судах всіх юрисдикцій та інстанцій, в тому числі й господарських; надання консультацій, висновків, довідок з правових питань, що виникають у клієнта в процесі здійснення його діяльності; підготовка, юридичне оформлення та перевірка різного роду договорів, що укладаються клієнтом з юридичними особами, підприємцями та громадянами, надання допомоги в організації контролю за виконанням зазначених договорів, слідкування за застосуванням передбачених законом та договором санкцій по відношенню до контрагентів, які не виконують договірні зобов`язання тощо.

За умовами укладеної додаткової угоди №1 від 26.03.2020 адвокатське бюро «Архіпова» зобов`язалось надати клієнту правову допомогу, щодо підготовки та подання заяв про видачу судових наказів про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Логістік» на користь ФОП Гусака Я.Б. заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення №25/10-103 від 25.10.2016.

21.04.2020 між адвокатським бюро «Архіпова» та клієнтом підписано акт про надання правової допомоги за договором №02-09/19 від 09.09.2019, за яким адвокатське бюро у період з 26.03.2020 по 20.04.2020 надало клієнту правову допомогу, а саме: підготовка та подання заяв про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Гуд Логістік» на користь ФОП Гусака Я.Б. заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення №25/10-103 від 25.10.2016 за жовтень, листопад та грудень 2019 до Господарського суду міста Києва. Гонорар за правову допомогу становить 5000,00 грн.

За умовами укладеної додаткової угоди №2 від 04.05.2020 адвокатське бюро «Архіпова» зобов`язалось надати клієнту правову допомогу щодо належного представництва інтересів клієнта у господарській справі за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Логістік» про стягнення заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення №25/10-103 від 25.10.2016 за жовтень, листопад та грудень 2018 року.

09.10.2020 між Адвокатським бюро «Архіпова» та клієнтом підписано акт про надання правової допомоги за договором №02-09/19 від 09.09.2019, за яким адвокатське бюро у період з 04.05.2020 по 09.10.2020 надало клієнту правову допомогу, а саме: підготовка та подання позовної заяви ФОП Гусака Я.Б. до ТОВ «Гуд Логістік» про стягнення заборгованості за договором суборенди; підготовка та подання відповіді на відзив; підготовка та участь у судовому засіданні від 04.08.2020; участь у судовому засіданні від 05.10.2020; моніторинг інформації про справу та двічі ознайомлення з матеріалами справи. Гонорар за правову допомогу становить 10000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Встановивши обставини, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн, який є доведеним, обґрунтованим і співмірним щодо предмета позову. В той же час, суд відмовляє у покладенні на відповідача витрат у розмірі 5000,00 грн за надання правової допомоги відповідно до додаткової угоди №1 від 26.03.2020 у період з 26.03.2020 по 20.04.2020, оскільки ці витрати не відносяться до обсягу наданої правничої допомоги в межах даної справи, а стосуються інших справ, під час розгляду яких позивачем такі витрати не заявлялися.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гусака Ярослава Богдановича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Логістік» про стягнення 336848,48 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Логістік» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 45, офіс 201; ідентифікаційний код 39353364) на користь Фізичної особи-підприємця Гусака Ярослава Богдановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) основний борг у розмірі 303760 (триста три тисячі сімсот шістдесят) грн 80 коп., 3% річних у розмірі 13332 (тринадцять тисяч триста тридцять дві) грн 46 коп., інфляційні втрати у розмірі 19755 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн 22 коп., судовий збір у розмірі 5052 (п`ять тисяч п`ятдесят дві) грн 72 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2020.

Суддя Т.В. Васильченко