РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2020Справа № 910/3651/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/3651/20

за позовом Товариства з обмежено відповідальністю "ТУЛС"

до 1) Дніпровської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРИС."

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська

за участю Прокуратури Дніпропетровської області

про відшкодування шкоди

Представники сторін:

від позивача: Бакуліна М.С.,

від відповідача-1: Кузюр О.О.,

від відповідача-2: Борисенко Д.В.,

від третьої особи: не з`явився;

від прокуратури: Константинова І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" з позовною заявою до 1) Дніпровської міської ради; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Солярис." про відшкодування шкоди в розмірі 14 011 928,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що втрата ним майна та завдання йому шкоди безпосередньо обумовлені діяннями Дніпровської міської ради, що полягали у послідовному прийнятті нею низки суперечливих рішень щодо спірного нерухомого майна та її бездіяльності стосовно підпорядкованих їй комунальних підприємств і правової долі комунального майна, а також діями ТОВ "Солярис." як кінцевого продавця нерухомого майна позивачеві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

14.04.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 відкрито провадження у справі № 910/3651/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з огляду на складність справи. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська.

20.05.2020 через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду.

25.05.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від Прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява про вступ в справу.

01.06.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.06.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшов відзив та клопотання про відкладення розгляду справи; від позивача - клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 відкладено підготовче засідання на 09.07.2020.

05.06.2020 до суду від прокуратури надійшли пояснення.

09.06.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

01.07.2020 на електронну пошту Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.07.2020 на електронну пошту Господарського суду міста Києва від позивача повторно надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

06.07.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача повторно надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" та Дніпровської міської ради про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

09.07.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

В судовому засіданні 09.07.2020 оголошено відкладення на 06.08.2020.

31.07.2020 на до суду від позивача черговий раз надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

06.08.2020 на електронну пошту Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та повернення заяви прокуратури про вступ у справу, заява про продовження строку підготовчого провадження, відкладення підготовчого засідання та проведення засідання у режимі відеоконференції, клопотання про залучення до участі співвідповідачів.

Представник прокуратури в судове засідання 06.08.2020 з`явився.

Представник позивача, відповідачів та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд без виходу до нарадчої кімнати відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та повернення заяви прокуратури про вступ у справу, оскільки згідно з нормами Господарського процесуального кодексу України суд не наділений повноваженням повертати заяви прокуратури про вступ у справу та зобов`язувати при вступі у справу надавати докази нездійснення або неналежного здійснення відповідним органом функцій щодо захисту інтересів держави.

При цьому, судом було відкладено вирішення клопотання позивача про залучення до участі співвідповідачів.

Водночас, суд ухвалою від 06.08.2020 задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, розгляд справи № 910/3651/20 відклав на 03.09.2020 та доручив забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції Господарському суду Дніпропетровської області.

Присутній у підготовчому засіданні 03.09.2020 представник позивача просив задовольнити клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів і відкласти розгляд справи, у зв`язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2 та третьої особи.

Представник відповідача-1 залишив розгляд клопотань позивача на розсуд суду.

Представник прокуратури заперечив проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів.

Суд, розглянувши клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради та Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки, по-перше, у поданому клопотанні позивачем не наведено неправомірних дій вказаних юридичних осіб, внаслідок яких позивачу було завдано шкоди; по-друге, підставою заявлених позовних вимог щодо відшкодування шкоди є виключно рішення та дії Дніпропетровської міської ради. При цьому, заяви про зміну підстав позову в порядку ст. 46 ГПК України позивачем не подавалось.

Також, суд відмовив у задоволенні усного клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2 та третьої особи, оскільки справа № 910/3651/20 вже тривалий час знаходиться в провадженні Господарського суду міста Києва, проте представники відповідача-2 та третьої особи в жодне судове засідання, які відбулись 04.06.2020, 09.07.2020, 06.08.2020, 03.09.2020, не з`явились. Жодного клопотання на адресу Господарського суду міста Києва не надали, відтак суд вважає, що вказаним особам було забезпечено достатньо часу для подання до суду пояснень по суті даного спору.

Враховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін та оскільки у підготовчому засіданні 03.09.2020 були вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.10.2020.

16.09.2020 на адресу господарського суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких остання підтримує заперечення Дніпровської міської ради.

В судовому засіданні 08.10.2020 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою повідомлення відповідача-2 про розгляд справи через оголошення, розміщене на сайті суду.

Представники відповідача-1 та прокуратури підтримали позицію позивача.

Представники третьої особи та відповідача-2 в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 судове засідання відкладено на 22.10.2020.

Судове засідання 22.10.2020 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 призначено розгляд справи на 05.11.2020 в режимі відеоконференції.

Перед початком судового засідання на електронну пошту суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання час для ознайомлення з матеріалами справи.

В судовому засіданні представник відповідача-2 просив задовольнити клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та відповідача-1 не заперечували щодо відкладення розгляду справи.

Представник прокуратури просив відмовити у задоволенні клопотання та розглянути спір по суті.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

Присутній у підготовчому засіданні 05.11.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідачів та прокуратури проти позову заперечили.

Представник третьої особи правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 05.11.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Позивачем за договором купівлі-продажу від 17.10.2013, посвідченим 17.10.2013 приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 4931 було придбано у ТОВ «Солярис» 49/100 частки нежитлової будівлі, що розташована за адресою: вул. Радистів, буд. 8 у м. Дніпро.

Зазначена частка нерухомого майна на момент відчуження була зареєстрована на праві приватної власності за ТОВ «Солярис» на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2013 із реєстровим 6054, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., укладеного товариством з ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району.

Також, за договором купівлі-продажу від 17.10.2013, посвідченим 17.10.2013 приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 4933 було придбано у ТОВ «Солярис» 51/100 частки нежитлової будівлі, що розташована за адресою: вул. Радистів, буд. 8 у м. Дніпро.

Зазначена частка нерухомого майна на момент відчуження була зареєстрована на праві приватної власності за ТОВ «Солярис» на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2013 із реєстровим № 6037, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., укладеного товариством з ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району.

Нежитлова будівля що розташована за адресою: вул. Радистів, буд. 8 у м. Дніпро була витребувана від ТОВ «ТУЛС» на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 у справі № 904/10042/16. На підставі вказаного рішення господарського суду, 13.04.2017 право власності на це нерухоме майно перереєстроване за територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Вказане нерухоме майно до його вибуття у приватну власність перебувало на балансі ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.12.2009 № 52/52 (з наступними змінами і доповненнями) вирішено передати з балансу комунальних виробничих житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема з ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району ДМР на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР об`єкти нерухомого майна.

Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради» (зі змінами та доповненнями) було вирішено провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, шляхом передачі з їх балансу певного нерухомого майна на баланс інших підприємств (п. 1 рішення).

Пунктами 1.1 та 1.2 вказаного рішення № 16/9 від 02.03.2011 визначено, що на баланс комунальним житлово-експлуатаційним підприємствам, підпорядкованим департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради передано жилі будинки (додатки 1-7), за винятком нежилих приміщень в жилих будинках, призначених для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, які не входять до житлового фонду та передаються на баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради (додаток 8). При цьому не підлягають передачі на баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності 3 нерухомістю» Дніпропетровської міської ради допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та таке інше) в жилих будинках. На баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради передаються окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Рішенням міської ради від 15.06.2011 № 45/12 вирішено припинити житлово-експлуатаційні підприємства, зокрема і ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського ДМР шляхом його ліквідації.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2011 у справі № 16/5005/15106/2011, яке є чинним, задоволено позов Дніпропетровської міської ради до ВРЖЕП АНД району, за участі третьої особи, - КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради. Цим рішенням суду зобов`язано ВРЖЕП АНД району передати шляхом підписання ліквідаційною комісією ВРЖЕП АНД району авізо та актів приймання - передачі з балансу ВРЖЕП АНД району на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради. Зокрема, вказаним рішенням суду встановлено, що спірне нерухоме майно, зокрема і те, що зазначено вище, є комунальною власністю, а також судом констатовано відсутність субсидіарної відповідальності міської ради за зобов`язаннями комунальних підприємств.

Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №41/22 від 28.03.2012р. «Про затвердження проміжних ліквідаційних балансів юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» було затверджено проміжні ліквідаційні баланси юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради (додаються), зокрема: виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району, станом на 1 лютого 2012 року, (п. 1 рішення).

Пунктом 2 вказаного рішення №41/22 від 28.03.2012 організацію дій, пов`язаних з виконанням цього рішення та подальшої ліквідації підприємств (п. 1 цього рішення), було покладено на голову комісій з питань припинення юридичних осіб Пересунька Богдана Богдановича .

Оскільки у ході ліквідації юридичної особи, яка ліквідовувалась за рішенням власника (Дніпропетровської міської ради), було встановлено, що вартість майна ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, голова ліквідаційної комісії зазначеного підприємства, відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 ЦК України, звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство цього підприємства у порядку ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла до 19.01.2013 р.).

У межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району і відбулась реалізація спірного комунального нерухомого майна як такого, що було включене до його проміжного ліквідаційного балансу та закріплено за підприємством на праві господарського відання, оскільки комунальне унітарне підприємство несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном.

При цьому, рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №29/37 від 24.07.2013 р. «Про вирішення питань комунальної власності територіальної громади міста», винесеним, зокрема, за наслідками розгляду листів арбітражного керуючого - ліквідатора ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району та КВЖРЕП Ленінського району від 21.05.2013р. та від 05.07.2013р., було вирішено, що об`єкти згідно з додатком 1 - є об`єктами права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська та закріплені за комунальними підприємствами на праві господарського відання (п. 1 рішення).

Додаток 1 до вказаного рішення №29/37 від 24.07.2013 - «Перелік об`єктів, що є об`єктами права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська, та закріплені за комунальними підприємствами на праві повного господарського відання» містить 136 об`єктів нерухомого майна, серед яких 77 об`єктів із зазначенням їх балансоутримувачем ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, які є тими об`єктами нерухомого майна, що були включені до складу ліквідаційної маси та відчужені у рамках ліквідаційної процедури у справі про банкрутство цього підприємства (у переліку значиться у тому числі спірний об`єкт нерухомого майна).

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 29.08.2016 у справі №38/5005/6637/2012, залишеною без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, задовольнив скаргу прокуратури Дніпропетровської області; визнав неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства - банкрута нерухомого майна, зокрема: нежитлової будівлі 51/100 по вул. Радистів, 8 в м. Дніпропетровську, загальною площею 457,8 кв.м., та нежитлової будівлі 49/100 по вул. Радистів, 8 в м. Дніпропетровську, загальною площею 451,9 кв.м.; визнав неправомірними дії ліквідатора арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо продажу з відкритих торгів зазначеного майна; визнав недійсними результати біржових торгів з продажу цього майна; визнав недійсними договори купівлі - продажу цього майна, укладених в результаті проведення аукціонів.

Позивач стверджує, що будучи добросовісним набувачем нерухомого майна, який не знав, не міг та не повинен був знати про наявність перешкод до вчинення правочинів, законно та обґрунтовано вважав, що належним чином набув право власності на нерухоме майно за договорами купівлі-продажу. Але в подальшому майно було втрачено позивачем з підстав, які від нього не залежали, а були обумовлені діяннями інших осіб, чим завдано майнової шкоди, збитків, які полягають у втраті товариством майна.

Позивач вважає, що втрата ним майна та завдання йому шкоди безпосередньо були обумовлені діяннями комунальних підприємств - первісних продавців майна, діяннями Дніпропетровської міської ради, що полягали у послідовному прийнятті нею низки суперечливих рішень щодо спірного нерухомого майна та її бездіяльності стосовно підпорядкованих їй комунальних підприємств і правової долі комунального майна, а також діями ТОВ «СОЛЯРИС.» як кінцевого продавця нерухомого майна позивачеві.

Так, на переконання позивача, Дніпропетровська міська рада прийняла низку суперечливих рішень, які з одного боку забезпечили правову можливість підприємству-боржнику реалізувати в процедурі банкрутства включене до його проміжного ліквідаційного балансу майно, а з іншого боку в подальшому надали правову можливість Дніпропетровській міській раді витребувати у добросовісного набувача реалізоване майно з посиланням на те, що воно не могло бути реалізоване підприємством-боржником в процедурі банкрутства, оскільки згідно рішень №52/52 від 02.12.2009 та №16/9 від 02.03.2011 мало бути передано з балансу комунального підприємства-боржника на баланс іншого комунального підприємства.

Крім того, позивач вважає, що завдання йому шкоди є в тому числі і наслідком протиправних дій ТОВ «СОЛЯРИС.» щодо продажу ним майна, яке йому не належало.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статті 1166 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

За статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Делiктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння.

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-168цс13).

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (ії розмір), протиправність (незаконність) поведінки, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою та вини.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини».

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб`єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, стаття 1166 ЦК України унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Делiктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Таким чином, враховуючи приписи статті 74 Господарського процесуального кодексу України та статті 1166 Цивільного кодексу України, позивач, який звернувся з позовом про відшкодування майнової шкоди повинен довести наявність всіх чотирьох елементів правопорушення.

Так, в позовній заяві позивач стверджує, що втрата ним майна та завдання йому шкоди безпосередньо були обумовлені діями відповідачів.

Разом з тим, вказане твердження спростовується настуним.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6637/2012, залишеною без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, задовольнив скаргу прокуратури Дніпропетровської області; визнав неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства - банкрута нерухомого майна, зокрема: нежитлової будівлі 51/100 по вул. Радистів, 8 в м. Дніпропетровську, загальною площею 457,8 кв.м., та нежитлової будівлі 49/100 по вул. Радистів, 8 в м. Дніпропетровську, загальною площею 451,9 кв.м.; визнав неправомірними дії ліквідатора арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо продажу з відкритих торгів зазначеного майна; визнав недійсними результати біржових торгів з продажу цього майна; визнав недійсними договори купівлі - продажу цього майна, укладених в результаті проведення аукціонів.

Вказаною ухвалою суду було встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2011 у справі №16/5005/15106/2011 задоволено позов Дніпропетровської міської ради до ВРЖЕП АНД району Дніпропетровської міської ради, треті особи: КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, вказаним судовим рішенням зобов`язано ВРЖЕП АНД району м. Дніпропетровська передати шляхом підписання ліквідаційною комісією Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в особі голови ліквідаційної комісії авізо та актів приймання-передачі зі свого балансу на баланс Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради спірні об`єкти нерухомого майна.

Рішення господарського суду у справі № 16/5005/15106/2011 є таким, що набрало законної сили, та відповідно до положень ст. 124 Конституції України є обов`язковим до виконання на всій території України.

Також вказаним рішенням встановлено, що власність територіальної громади міста на спірні об`єкти нерухомого майна та відсутності субсидіарної відповідальності територіальної громади міста Дніпропетровська за боргами (зобов`язаннями) створеного нею в особі Дніпропетровської міської ради комунального підприємства є беззаперечною.

Але рішення господарського суду в повному обсязі головою ліквідаційної комісії виконано не було, об`єкти права комунальної власності, в порядку передбаченому чинним законодавством на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» передані не були, а в подальшому без належних на те підстав, в порушення Конституції України (ст.ст.140-143), ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», норм Господарського (ст.ст. 23, 78) та Цивільного (ст.ст. 316, 317, 319, 321, 327, 328, 329) кодексів, без урахування рішень Дніпропетровської міської ради, №52/52 від 02.12.2009 (із змінами та доповненнями), № 16/9 від 02.03.2011 (з подальшими змінами та доповненнями), були включені ліквідатором підприємства-банкрута до ліквідаційної маси та реалізовані з прилюдних торгів.

До аналогічних висновків прийшов Дніпропетровський окружний адміністративний суд у постанові від 27.04.2015 у справі №804/53/15 за адміністративним позовом Дніпропетровської міської ради до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Зазначені вище обставини також підтверджуються вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2016 у справі №201/17998/15-к, що набрав законної сили 23.05.2016.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зокрема, вказаним вироком у кримінальному провадженні встановлено факт протиправного невиконання вимог рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2011 у справі № 16/5005/15106/2011, вчиненого головою ліквідаційної комісії ВРЖЕП АНД району Дніпропетровської міської ради всупереч інтересам територіальної громади м. Дніпропетровська, як власника спірного нерухомого майна.

Однак, всупереч вказаним нормам чинного законодавства та рішенню Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 (із подальшими змінами та доповненнями) арбітражним керуючим Барановським О.М. включено до ліквідаційної маси з подальшим продажем на відкритих біржових торгах нерухоме майно, зокрема і нежитлової будівлі 51/100 по вул. Радистів, 8 в м. Дніпропетровську, загальною площею 457,8 кв.м., та нежитлової будівлі 49/100 по вул. Радистів, 8 в м. Дніпропетровську, загальною площею 451,9 кв.м.

Згідно ч. 4. ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, факти, встановлені в ухвалі Господарський суд Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6637/2012, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи та мають обов`язкову силу для вирішення цієї справи.

З викладеного вбачається, що саме внаслідок протиправних дій ліквідатора виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, а не відповідачів, до ліквідаційної маси вказаного підприємства було включено комунальне майно, яке на час визнання підприємства банкрутом не належало вказаному підприємству на праві господарського відання, та в подальшому здійснили його продаж, що призвело до порушення інтересів як позивача, та і відповідачам у даній справі.

При цьому суд не вбачає, а позивач не довів належними та допустимими доказами протиправності поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача-2 при прийнятті ним рішень щодо спірного майна, а відповідача-1 при відчудженні ним спірного майна на користь позивача.

Викладене також свідчить про відсутність вини відповідачів у вибутті спірного майна із власності позивача.

Частиною другою ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Заявляючи вимогу про відшкодування майнової шкоди, позивач посилався на те, що розмір майнової шкоди має визначатися в даному випадку вартістю втраченого нерухомого майна, встановленою на день подання до суду відповідного позову про відшкодування шкоди, у розмірі 14 011 928,00 грн згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «ВІКОНТ-СЕРВІС ЛТД».

Разом з тим, визначаючи розмір завданих збитків вартістю втраченого нерухомого майна станом на день подання до суду, позивач заявляє як про стягнення фактично понесених ним витрати (сума купівлі позивачем спірного майна) та неодержані ним доходи (від продажу спірного майна за ринковими цінами на час виникнення спору).

Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини другої статті 22 ЦК України).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Враховуючи наведене, сума збитків, яку просив стягнути позивач на відшкодування майнової шкоди, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу від реалізації спірного майна за ринковими цінами, що існували на час подання позову у даній справі.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами усіх елементів, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, а саме протиправності поведінки саме відповідачів, зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, наявності збитків у заявленому розмірі.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.11.2020.

Суддя А.І. Привалов