ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. Справа№ 920/996/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Остапенка О.М.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.11.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Сумської обласної державної адміністрації

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі № 920/996/19 (суддя Ващенко Т. М., повний текст рішення складено 10.06.2020)

за позовом Фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича

до Сумської обласної державної адміністрації

про визнання недійсним пункту договору, визнання поновленим договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Чистяков Віталій Олегович звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Сумської обласної державної адміністрації про:

- визнання недійсним пункту 8 розділу "Строк дії договору" Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12., загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.2012 за № 02916, в частині дії договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12. з 05.10.12. по 05.10.19.;

- визнання поновленим на 7 (сім) років терміну дії договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12., загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.12. за № 02916 на тих самих умовах;

- визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12. про поновлення терміну дії договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12., загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.2012 за № 02916, в редакції позивача.

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним пункту 8 розділу "Строк дії договору" Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12. позивач вказував на те, що при укладенні Договору були порушені вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки строк дії договору оренди землі настає з моменту його державної реєстрації, тобто в даному випадку з 17.10.12., в той час як оспорюваним пунктом Договору строк його дії встановлено з 05.10.12., в обґрунтування позовних вимог про визнання поновленим договору оренди землі на сім років та про визнання укладеною додаткової угоди позивач вказував на те, що Договір набрав чинності з дня його державної реєстрації 17.10.12. і діяв по 17.10.19. включно, з огляду на що позивач не пропустив строк для подання заяви про його поновлення, а відповідач неправомірно відмовив позивачу в його переважному праві на поновлення Договору на той самий строк. Також позивач вказує, що лист від 01.08.19. № 01-22/8023 підписано керівником апарату відповідача, який не має повноважень на виконання представницьких функцій голови Сумської ОДА.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.11.19. справу № 920/966/19 передано до Господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.20. вказану ухвалу залишено без змін, матеріали справи передано до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №920/996/19 позов задоволено частково.

Визнано поновленим на 7 (сім) років термін дії Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12., загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.12. за № 02916 на тих самих умовах.

Визнано укладеною додаткову угоду до Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12. про поновлення терміну дії договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12., загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.2012 за № 02916.

Стягнуто з Сумської обласної державної адміністрації на користь Фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича судовий збір у розмірі 4.204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.. 00 коп. В іншій частині в позову відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду першої інстанції, Сумська обласна державна адміністрація подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №920/996/19 про визнання недійсним пункту договору, визнання поновленим договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також скаржник зазначає, що пунктом 8 Договору встановлено, що він діє до 05.10.2019, проте орендар звернувся із заявою про поновлення дії договору із пропуском терміну подачі такої заяви, а саме: 16.07.2019, чим порушив одну з істотних умов для поновлення терміну дії Договору оренди землі.

13.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Остапенко О. М., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 апеляційну скаргу Сумської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №920/996/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 08.09.2020 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Сумської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №920/996/19 та призначено до розгляду на 10.11.2020.

08.10.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Також вказує, що абзацом 1 пункту 43 розділу «Прикінцеві положення» Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.2012 чітко передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, а підписання та державна реєстрація вказаного договору відбулась 17.10.2012, при цьому згідно п. 8 розділу «Строк дії договору» Договору , договір укладено на 7 років, тобто з 17.10.2012 по 17.10.2019.

Крім того вказує, що положення п. 8 розділу «Строк дії договору» Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.2012 відносно того, що Договір укладено на 7 років і діє з 05.10.2012 по 05.10.2019, за своєю правовою природою та сукупним юридичним змістом не може бути визнаний моментом укладання договору, бо дата 05.10.2012 виникла після його державної реєстрації - 17.10.2012, тому всього лише є строком дії Договору, визначеним з грубим порушенням положень ст. 18 спеціального ЗУ «Про оренду землі» №161ХІV, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

05.11.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли пояснення по справі у відповідності до яких, скаржник зазначає, що в п. 8 Договору вказано, що Договір укладено на 7 років і діє з 05.10.2012 по 05.10.2019. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію. Тобто, відповідно до Договору орендар повинен був звернутись з заявою про поновлення терміну дії Договору до 05.07.2019, а фактично звернувся 16.07.2019, чим порушив одну з істотних умов для поновлення терміну дії договору. Та просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 10.11.2020 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні 10.11.2020 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду просив залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 17.10.2012 між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області (надалі - Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем (надалі - Орендар) було укладено Договір оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) (надалі - Договір), за умовами якого (пункти 1, 2) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове користування земельну ділянку водного фонду (для рибогосподарських потреб) загальною площею 9,0755 га, що знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільсьского району Сумської області.

Вказаний Договір укладено на 7 років і діє з 05.10.2012 по 05.10.2019 після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору).

У відповідності до п. 43 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його реєстрації.

Вказаний Договір зареєстровано 17.10.12. за № 02916.

Орендар, Актом приймання-передачі від 17.10.12. до Договору прийняв від Орендодавця земельну ділянку в оренду.

Позивач, заявою від 16.07.2019, яка отримана відповідачем 16.07.2019, звернувся до Сумської обласної державної адміністрації із заявою про поновлення терміну дії Договору.

Відповідач, листом від 01.08.19. № 01-22/8023 за підписом керівника апарату відмовив позивачу в продовження строку дії Договору з підстав того, що заяву Орендар повинен був подати до 05.07.2019, а фактично звернувся 16.07.2019.

Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд дійшов до наступних висновків.

Сторони при укладенні договору дотримувалися загальних вимог про свободу договору, передбачених ЦК України.

Як зазначено в ч. 1 ст. 627 ЦК, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до правил ст. 93 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена ст.126 ЗК України (в редакції чинній станом на день підписання Договору).

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон №161-XIV "Про оренду землі" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

В ст. 13 Закону №161-XIV надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону №161-XIV).

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Як передбачено ст. 20 Закону №161-XIV, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Таким чином, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону №161-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Як вказує ВССУ, що поняття "момент укладення договору" та "момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки" різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі №0426/14068/2012 та від 13 червня 2016 року у справі №570/3056/15-ц.

В Цивільному кодексі України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Як вказано в ст. 252 Цивільного кодексу України, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Частино 1 статті 254 ЦК України встановлено, що строк, який визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Вказане загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

При цьому, в ч. 3 вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у ст. 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі №161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

Отже, можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині першій статті 215 ЦК України.

При цьому, в частині першій статті 236 ЦК України зазначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оспорювання строку дії Договору оренди землі, щодо всіх істотних умов якого сторони досягли згоди на момент його підписання, є підставою для встановлення строку дії Договору, узгодженого сторонами, а не для визнання договору недійсним, з огляду на що в задоволенні вимоги Фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича про визнання недійсним пункту 8 розділу "Строк дії договору" Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12., суд першої інстанції правомірно відмовив.

Також, місцевий господарський суд, щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсним пункту Договору, дійшов до наступних вірних висновків.

У відповідності до положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Таким чином, з огляду на те, що судом першої інстанції відмовлено в частині задоволення вимог про визнання недійсним пункту Договору, у зв`язку з чим зроблено вірний висновок про те, що заява відповідача про застосування строків позовної давності до вказаної вимоги має бути залишена без розгляду.

Для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього Договору має значення момент вчинення реєстраційних дій (який співпадає з моментом підписання Договору), тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

При цьому реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною на час укладення договору оренди земельної ділянки і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме:

договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Враховуючи те, що моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення Договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація.

В постанові від 19.02.2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження №6-162цс13) Верховний Суд України зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. Однак указав, що цивільні права та обов`язки, тобто чинність, договір набуває після його державної реєстрації.

З вищевикладеного вбачається та вірно зазначено судом першої інстанції, що підписання та державна реєстрація Договору відбулась 17.10.2012, при цьому Договір (згідно п. 8) укладено на 7 років, тобто з 17.10.2012 до 17.10.2019.

У відповідності до змісту статті 33 Закону № 161-XIV (в зазначеній редакції) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Позивач, заявою від 16.07.2019, яка отримана відповідачем 16.07.2019, звернувся до Сумської обласної державної адміністрації із заявою про поновлення терміну дії Договору.

Таким чином, враховуючи, що Договір укладено 17.10.2012, позивачем не пропущено строк на подання заяви про поновлення строку дії Договору, а відповідач неправомірно відмовив в поновленні Договору.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відхилення доводів позивача про те, що лист від 01.08.2019 № 01-22/8023 підписано керівником апарату відповідача, який не має повноважень на виконання представницьких функцій голови Сумської ОДА, оскільки розділом 8 Розпорядження Голови Сумської обласної державної адміністрації № 171-ОД від 25.03.2018 керівник апарату Сумської обласної державної адміністрації Забезпечує реалізацію державної політики зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів (земля, надра, поверхневі та підземні води, атмосферне повітря, ліси, тваринний і рослинний світ), заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами, екологічної безпеки.

У відповідності до приписів ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість вчинення змін до договору в такій самій формі, що й договір.

Статтею 179 Господарського кодексу України встановлено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до змісту ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про своєчасне вчинення позивачем необхідних дій, направлених на укладання додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання поновленим на 7 (сім) років терміну дії Договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.12., загальною площею 9,0755 та для визнання укладеною додаткової угоди до Договору в редакції, що запропонована позивачем.

Інші посилання скаржника викладені в апеляційній скарзі судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №920/996/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Сумської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №920/996/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сумської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №920/996/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 920/996/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.11.2020 у зв`язку з тим, що суддя Остапенко О.М. перебував у відпустці з 11.11.2020 по 22.11.2020.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.М. Остапенко

М.Л. Яковлєв