СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2020 р. Справа № 905/723/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Ярітенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (вх.№2428 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 20.08.2020, ухвалене суддею Кротіновою О.В. у приміщенні господарського суду Донецької області 20.08.2020 о 13:34 год. (повне рішення складено 25.08.2020) у справі №905/723/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Єврозв`язок, м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька обл.,

про стягнення 187287,46 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ Єврозв`язок звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля про стягнення заборгованості в розмірі 187287,46 грн., у тому числі: сума основного боргу в розмірі 170199,96 грн. на підставі договору поставки №7744-ДУ-УМТС-Т від 12.02.2019; пеня в розмірі 14275,80 грн. на підставі п.6.5 договору; сума 3% річних в розмірі 1828,36 грн. та сума інфляційних витрат в розмірі 983,34 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.08.2020 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 102119,98 грн. Стягнуто з ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля на користь ТОВ Єврозв`язок 85141,54 грн., у тому числі основний борг у сумі 68079,98 грн., пеня у сумі 14254,10 грн., 3% річних у сумі 1824,12 грн. та інфляційні витрати у сумі 983,34 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2808,92 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем виконано договірні зобовязання щодо поставки товару; відповідач повинен був розрахуватись із позивачем за отриману ним продукцію за видатковими накладними №191029-01 від 29.10.2019 у сумі 51059,99 грн. - 05.12.2019, №191029-02 від 29.10.2019 у сумі 51059,99 грн. - 06.12.2019, №191112-01 від 12.11.2019 та №191112-02 від 12.11.2019 на загальну суму 68079,98 грн. - 20.12.2019, однак розрахунок у строк, встановлений договором поставки, не було здійснено; проведені відповідачем оплати 30.06.2020 свідчать про часткове погашення основного боргу після подання позову до суду, що зумовлює закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 102119,98 грн., а відтак, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню частково, у сумі 68079,98 грн.; позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення суму пені в загальному розмірі 14275,80 грн., однак, перевіривши розрахунок позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що загальна сума пені становить 14254,10 грн.; розглянувши заяву відповідача про зменшення розміру неустойки, суд зазначив, що заявником не представлено у повній мірі доказів у підтвердження обставин, викладених у відзиві, у якості підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, не доведено відсутність вини, вчинення заходів, направлених на недопущення спірних порушень, також у даному випадку у суду немає підстав вважати нараховану суму пені надмірно великою у порівнянні з допущеним правопорушенням; суд, здійснивши перерахунок інфляційних витрат, встановив, що їх загальний розмір становить 1189,01 грн., проте, враховуючи, що вказана сума є більшою, ніж заявлено до стягнення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині в розмірі, визначеному позивачем, а саме 983,34 грн.; перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних у розмірі 1828,36 грн., суд встановив неправильність даного розрахунку та зазначив, що стягненню підлягає сума 1824,12 грн.

Відповідач, ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, із рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить: оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; відшкодування витрат по сплаті судового збору покласти на ТОВ Єврозв`язок.

Апелянт зазначає про вкрай скрутну ситуацію з грошовими коштами у ДТЕК Добропіллявугілля і про те, що попри кризове становище відповідач, не чекаючи ухвалення рішення суду, частково сплатив позивачеві суму заборгованості.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 17.11.2020, встановлено учасникам справи строк до 13.11.2020 для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також для подання заяв, клопотань тощо.

13.11.2020, тобто в межах визначеного судом строку, позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач, всупереч умовам п.7.3. договору, не сповістив позивача про факт настання обставин, що перешкоджають йому вчасно виконати зобов`язання за договором; в апеляційній скарзі посилається або на обставини (зокрема, на аномально теплу зиму, на перебування його підприємства у простої в травні 2020 року), які діяли значно пізніше встановленого терміну оплати за договором, або ж на ті обставини, про які йому було відомо ще до моменту підписання специфікації (відновлення імпорту електроенергії з Росії та Білорусі); відповідач порушив умови договору, прострочив оплату на дуже великий період часу, тому з нього підлягають стягненню в повному обсязі всі штрафні санкції. Позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Присутній у судовому засіданні 17.11.2020 представник позивача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (повідомлення про вручення йому 22.10.2020 копії ухвали від 15.10.2020 долучено до матеріалів справи, а.с.151), не направив свого представника для участі в судовому засіданні та не повідомив суд про причини його неявки.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

12.02.2019 між ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля (покупець) та ТОВ Єврозв`язок (постачальник) укладено договір поставки №7744-ДУ-УМТС-Т (а.с.9), за яким постачальник зобов`язався поставити у власність покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукція), в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами до цього договору.

Згідно з п.1.2 договору покупець зобов`язується прийняти та оплати продукцію, що постачається, у його власність у відповідності з умовами даного договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору.

Датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При відсутності проставлення дати поставки представником покупця на видатковій накладній постачальника, датою поставки вважати дату видаткової накладної (п.4.7 договору).

За визначенням п.4.8 договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в терміни, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Ціни на продукцію, що поставляється постачальником встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору (п.5.2 договору).

Пунктом 5.4 договору передбачено, що розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів після 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Відповідно до п.6.10 договору, якщо останній день строку для оплати, встановлений цим договором, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення такого строку є перший за ним робочий день.

Пунктом п.6.5 договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Специфікацією від 15.10.2019 до вказаного договору (а.с.15) сторони узгодили поставку товару апарати телефонні в кількості 10 шт. загальною вартістю 170199,96 грн. - у строк до 30.11.2019.

Пунктом 5 специфікації передбачено, що розрахунки за продукцію, яка постачається за цією специфікацією, здійснюються в порядку і строки, передбачені договором.

Як встановлено місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи та не заперечується апелянтом, позивач здійснив поставку обумовленого договором та специфікацією товару відповідачу на загальну суму 170199,96 грн. за видатковими накладними №191029-01 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн., №191029-02 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн., №191112-01 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн. та №191112-02 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями зазначених накладних та інших первинних документів (а.с. 17 24), відповідний товар було прийнято повноважними представниками відповідачем без зауважень.

Представниками відповідача на видаткових накладних зазначено дати отримання продукції, а саме: за видатковою накладною №191029-02 від 29.10.2019 - продукцію отримано 01.11.2019, за видатковою накладною №191112-02 від 12.11.2019 - продукцію отримано 14.11.2019 та за видатковою накладною №191112-01 від 12.11.2019 - продукцію отримано 15.11.2019. На видатковій накладній №191029-01 від 29.10.2019 дата отримання продукції покупцем не зазначена, відповідно відсутні підстави вважати її отриманою в іншу дату, ніж дата складання даного первинного документу, тобто 29.10.2019.

Отже, беручи до уваги встановлені п.5.4 договору строки оплати та дати поставок за спірними видатковими накладними відповідно до п.4.7 договору, з урахуванням п.6.10 договору, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач повинен був розрахуватись із позивачем за отриману ним продукцію за видатковими накладними №191029-01 від 29.10.2019 у сумі 51059,99 грн. - 05.12.2019, №191029-02 від 29.10.2019 у сумі 51059,99 грн. - 06.12.2019, №191112-01 від 12.11.2019 та №191112-02 від 12.11.2019 на загальну суму 68079,98 грн. - 20.12.2019.

Відповідні обставини апелянтом також не заперечуються, так само як і той факт, що ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля не розрахувалося за отриману продукцію у строк, встановлений договором поставки.

За таких обставин, вважаючи свої права порушеними, ТОВ Єврозв`язок звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення 187287,46 грн. заборгованості. Згідно з наданими розрахунком (а.с.6), сума позову складається з 170199,96 грн. основного боргу, 14275,80 грн. пені, 1828,36 грн. 3% річних, 983,34 грн. збитків від інфляції.

Ухвалою суду від 12.05.2020 було відкрито провадження в даній справі №905/723/20 за вказаною позовною заявою.

28.07.2020 позивач звернувся з клопотанням про зменшення позовних вимог (а.с.98), у якому вказано, що 30.06.2020 відповідачем сплачено на розрахунковий рахунок позивача суму у розмірі 102119,98 грн. як часткове погашення боргу за договором поставки №7744-ДУ-УМТС-Т від 12.02.2019 (на доказ відповідних обставин позивач надав копію виписки по рахунку, а.с.102). У клопотанні позивач зазначив, що сума основного боргу на дату подання цього клопотання за спірним договором складає 68079,98 грн. За таких обставин, позивач просив стягнути суму 94134,16 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 68079,98 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 2969,88 грн., пені за прострочення платежу в розмірі 19867,70 грн., збитків з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3216,60 грн. згідно з наданим розрахунком (а.с.99).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.103) просив суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки в порядку ст.551 ЦК України.

Суд першої інстанції, із посиланням на те, що клопотання позивача про зменшення позовних вимог подано після початку першого судового засідання та відкриття судового засідання з розгляду справи по суті, тобто коли право на вчинення такої процесуальної дії втрачено, залишив вищевказане клопотання без розгляду, розглянув справу виходячи з первісних вимог та оскаржуваним рішенням частково задовольнив позов, відмовивши відповідачеві у клопотанні про зменшення штрафних санкцій з наведених вище підстав.

Позивачем відповідні процесуальні дії суду не оскаржені.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів погоджується з ним з огляду на наступне.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Також підстави припинення зобов`язання визначені статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується апелянтом, станом на момент звернення ТОВ Єврозв`язок з позовом у даній справі сума основного боргу становила 170199,96 грн. Після відкриття провадження у справі відповідач сплатив 102119,98 грн. (тобто фактично, ним погашено заборгованість за товар, отриманий згідно з видатковими накладними №191029-01 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн., №191029-02 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн.). Отже, суд першої інстанції обґрунтовано, із посиланням на відповідні норми ст.231 ГПК України, дійшов висновку про закриття провадження в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 102119,98 грн. та зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню частково - у сумі 68079,98 грн. (за видатковими накладними №191112-01 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн. та №191112-02 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн.).

Щодо здійснених позивачем нарахувань на суму заборгованості в порядку ст.625 ЦК України, місцевий господарський суд перевірив їх правильність та дійшов наступних висновків.

За результатами перерахунку інфляційних витрат за спірними видатковими накладними з січня 2020 року по березень 2020 року (в межах визначеного позивачем періоду), судом встановлено їх загальний розмір 1189,01 грн., при цьому, дотримуючись меж заявлених позовних вимог, адже за перерахунком суду розмір інфляційних витрат становить суму більшу, ніж заявлено до стягнення, суд дійшов висновку про їх задоволення у розмірі визначеному позивачем, а саме 983,34 грн.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, правомірність періоду їх нарахування, суд першої інстанції погодився з останнім, проте за підрахунком суду сума 3% річних: за видатковою накладною №191029-01 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн. за період прострочення з 06.12.2019 по 20.04.2020 розмір 3% річних складає 573,68 грн.; за видатковою накладною №191029-02 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн. за період прострочення з 07.12.2019 по 20.04.2020 розмір 3% річних складає 569,48 грн.; за видатковою накладною №191112-01 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн. за період прострочення з 21.12.2019 по 20.04.2020 розмір 3% річних складає 340,48 грн.; за видатковою накладною №191112-02 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн. за період прострочення з 21.12.2019 по 20.04.2020 розмір 3% річних складає 340,48 грн.

Отже, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1824,12 грн. відсотків річних (а не 1828,36 грн., як було заявлено позивачем).

Також місцевий господарський суд, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку сум пені у відповідності до вищенаведених умов п.6.5 договору та періоду прострочення за кожною видатковою накладною, встановив, що за видатковою накладною №191029-01 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн. за період прострочення з 06.12.2019 по 20.04.2020 розмір пені складає 4531,53 грн.; за видатковою накладною №191029-02 від 29.10.2019 на суму 51059,99 грн. за період прострочення з 07.12.2019 по 20.04.2020 розмір пені складає 4488,17 грн.; за видатковою накладною №191112-01 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн. за період прострочення з 21.12.2019 по 20.04.2020 розмір пені складає 2617,20 грн.; за видатковою накладною №191112-02 від 12.11.2019 на суму 34039,99 грн. за період прострочення з 21.12.2019 по 20.04.2020 розмір пені складає 2617,20 грн., що загалом дорівнює 14254,10 грн. (а не 14275,80 грн., як було зазначено у розрахунку позивача).

Колегія суддів зазначає, що здійснені місцевим господарським судом розрахунки є методологічно та арифметично правильними, розмір визначених судом сум сторонами не заперечується: позивач не оскаржив рішення в даній справі та в ході апеляційного провадження просив залишити його без змін, а відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції будь-яких контррозрахунків або заперечень щодо розміру нарахувань на суму основного боргу.

Водночас в апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що розмір неустойки має бути зменшено в порядку ст.551 ЦК України.

Стосовно вказаних тверджень колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання у відповідності до ст.13, 76 79 ГПК України.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18, від 31.10.2019 у справі №911/874/19, від 07.11.2019 у справі №917/104/19, від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 тощо).

У постанові від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19 Верховним Судом зазначено, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд надав належну оцінку аргументам відповідача, наведеним у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій (викладеному у відзиві на позовну заяву), зазначивши, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, наведених у відзиві, у якості підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, не доведено відсутність вини, вчинення заходів, направлених на недопущення спірних порушень.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що наразі продовжує тривати найбільша криза в енергетиці за всю новітню українську історію, зокрема, напередодні холодного сезону ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля було накопичено велику кількість вугільних запасів, які так і не було використано виробниками електроенергії, оскільки метеорологічна зима цього року була найтеплішою за 140 років спостережень.

Стосовно даної обставини, колегія суддів зазначає, що, як було встановлено вище, відповідач згідно з умовами договору мав розрахуватися за отриманий товар у ще грудні 2019 року (гранична дата розрахунків за останньою поставкою - 20.12.2019), отже, ним не мотивовано, що несвоєчасність розрахунків було спричинено саме таким явищем, як аномально тепла зима.

Також заявник скарги стверджує про перебування ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля у кризовому становищі через те, що Україна відновила імпорт електроенергії з Росії та Білорусі, що обмежило можливості для реалізації електроенергії, виробленої українськими електростанціями.

Однак при цьому апелянтом не зазначено, коли саме виникли відповідні обставини, чи були вони відомі ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля на момент укладення договору та отримання товару від позивача, також не надано пояснень та доказів, з яких би вбачалося, що фінансовий стан підприємства, навіть з урахуванням кризових явищ, на які посилається заявник, не дозволяв йому своєчасно розрахуватися за отримані від позивача телефонні апарати на суму 170199,96 грн.

Посилання ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля на здійснене ним часткове погашення боргу в ході розгляду справи в суді першої інстанції, а також на те, що найближчим часом підприємство планує погасити заборгованість повністю - колегія суддів також не визнає належними аргументами, оскільки часткове погашення було здійснено через тривалий час після закінчення встановленого договором строку (близько півроку) і тільки після звернення ТОВ Єврозв`язок до суду з позовом у даній справі. При цьому відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції вжиття ним будь-яких заходів до належного виконання зобов`язання, своєчасного повідомлення позивача про неможливість здійснення оплати у встановлений договором строк тощо.

Також відповідачем не обґрунтовано, що стягнута місцевим господарським судом сума пені - 14254,10 грн. - є надмірно великою.

Колегія суддів зазначає, що, заявляючи в апеляційній скарзі вимогу про скасування оскаржуваного рішення та про відмову в позові, відповідач із посиланням на ст. 551 ЦК України наводить аргументи лише в частині обставин, що, на його думку, є підставою для зменшення суми неустойки (пені).

При цьому жодних доводів та заперечень проти правомірності висновків суду стосовно вирішення спору в частині стягнення основного боргу, сум інфляційних та річних в апеляційній скарзі не наведено.

Отже, в ході апеляційного провадження заявником скарги не мотивовано наявності підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.08.2020 у справі №905/723/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.11.2020

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна