РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/10819/20
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доФізичної особи-підприємця Андросенко Яни Володимирівни Повного товариства "Ломбард заставне товариство "Діамантовий дім" ТОВ "Монета" і Компанії"
про стягнення 507 122, 65 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Андросенко Яна Володимирівна (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Повного товариства "Ломбард заставне товариство "Діамантовий дім" ТОВ "Монета" і Компанії" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 504 000, 00 грн та пені в сумі 3 122, 65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протягом усього часу оренди не здійснив жодного платежу за договором суборенди № 1 від 18.07.2018, що був укладений між сторонами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 відкрито провадження у справі №910/10819/20. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від Сторін до суду не надходило, при цьому про розгляд справи судом Сторони були повідомлені належним чином.

Натомість, 20.08.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що з огляду на порушення позивачем своїх обов`язків за договором, відповідач не зміг реалізувати свої права за договором та предмет договору, послуги за договором не отримував та акти не підписував, у зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволення позову.

Поряд із тим, розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України було винесено постанови № 239 від 25.03.2020, № 392 від 20.05.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020 та № 956 від 13.10.2020, відповідно до яких термін карантину неодноразово подовжувався та станом на момент розгляду даної справи термін карантину продовжено до 31.12.2020.

Між тим, 02.04.2020 набули чинності зміни до Господарсько-процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) ". Згідно вказаного Закону пункт 4 Прикінцевих положень ГПК України викладений в наступній редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020, було внесено зміни до пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, та викладено його у наступній редакції: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Вказаний Закон набув чинності 17.07.2020.

Поряд із тим, суд враховує положення статті 64 Конституції України якою передбачено, що права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У Конституції наголошується, що право на справедливий суд не може бути обмежене в умовах воєнного та надзвичайного стану. Відтак право на справедливий суд не може бути обмежене, проте при встановленні справедливого балансу між правом особи на безпечне для життя і здоров`я довкілля та правом на справедливий суд переважає природне право осіб на життя та безпечне довкілля, обов`язок щодо забезпечення якого покладено на державу Україна.

Водночас, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, з урахуванням наявного у сторін права на продовження відповідних процесуальних строків у зв`язку із запровадженням карантину, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2018 року між Фізичною особою-підприємцем Андросенко Яною Володимирівною (надалі за договором - Суборендодавець) та Повним товариством "Ломбард заставне товариство "Діамантовий дім" ТОВ "Монета" і Компанії" (надалі за договором - Суборендар) було укладено договір суборенди №1 (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Суборендодавець передає, а Суборендар приймає у тимчасове платне користування частину нежилого приміщення (далі за текстом - Об`єкт суборенди), загальною площею 26,6 (двадцять шість цілих і шість десятих) кв. м. яке розташоване за адресою: 08136, Київська обл., Києво-Святошинський р., с. Крюківщина, вулиця Жулянська, будинок 2-А, корп. 2, приміщення 207.

В пунктах 1.2 та 1.3 Договору сторони погодили, що приміщення, яке передається у суборенду за цим договором знаходиться у користуванні Андросенко Я.В. згідно договору № 7/18 оренди нерухомого майна від 16.07.2018 та для забезпечення лаконічності та єдиного трактування умов договору терміни: "суборенда" визначено в даному договорі, як "оренда", "Суборендодавець", як "Орендодавець", а "Суборендар", як "Орендар", "об`єкт суборенди" як "об`єкт оренди".

Пунктами 2.1-2.5 розділу 2 Договору сторони погодили порядок передачі та повернення орендованого майна. Зокрема сторони визначили, що приймання-передача Орендарем та повернення Орендодавцю об`єкту оренди здійснюється на підставі відповідних актів приймання-передачі/(повернення), які є невід`ємними час тинами цього Договору та оформлюються у двох екземплярах (Додаток 1 до Договору). Приймання Орендарем об`єкту оренди оформляється актом приймання-передачі об`єкту оренди протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладання Договору, в якому зазначається його технічний стан, встановлене в ньому обладнання, можливість нормального функціонування систем, комунікацій. Акт підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюється печатками. Повернення Орендодавцю об`єкту оренди оформлюється актом приймання - передачі (повернення) протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту закінчення строку дії цього Договору оренди. Обладнання, устаткування, меблі, поліпшення, здійснені (встановлені) Орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від об`єкта оренди, не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю Орендаря та можуть бути ним вилучені. Обов`язок но складанню актів приймання - передачі покладається на сторону, яка передає об`єкт оренди іншій стороні Договору.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що цей Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 10.03.2021, а в частині розрахунків - до виконання сторонами у повному розмірі фінансових зобов`язань за цим Договором.

Згідно п. 4.1. Договору, Орендар за кожен місяць користуванням об`єктом нерухомості сплачує Орендодавцеві орендну плату у національній валюті України в розмірі та порядку встановленому у Додатку № 3 до даного Договору.

Також в п. 4.2. Договору сторонами погоджено, що Орендар зобов`язаний у день підписання договору виплатити Орендодавцю гарантійну суму на забезпечення збереження майна Об`єкту оренди та за перший календарний місяць Оренди у розмірі встановленому у Додатку № 3 до даного Договору.

Нарахування орендної плати за цим Договором починається з 27.07.2018 та до дати закінчення строку дії Договору, або у разі дострокового припинення строку дії Договору - до дати припинення строку дії Договору (п. 4.4. Договору).

Додатком № 3 до Договору передбачено, що Орендар здійснює орендні платежі у готівковій форм щомісячно авансовим платежем у термін до 27 числа місяця за наступний місяць оренди. Щомісячний розмір оренди встановлено 21 000, 00 (двадцять одна тисяча) гривень. У день підписання Договору Орендар зобов`язаний був виплатити Орендодавцю гарантійну суму у розмірі 21 000, 00 (двадцять одну тисячу) гривень та за перший календарний місяць оренди у такому ж розмірі.

За своєю правовою природою між Сторонами укладено договір найму (оренди). Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. 638 та ст. ст. 759-763 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з акту прийому-передачі від 18.07.2018 (додаток № 1 до Договору), копія якого міститься в матеріалах справи, позивач передав, а відповідач прийняв у користування об`єкт оренди, що зазначений в п. 1.1. Договору.

Разом із тим, позивач вказує на те, що станом на 30.06.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 504 000, 00 грн та включає в себе заборгованість з орендної плати за період з 01.08.2020 по 30.06.2020 в сумі 483 000, 00 грн та неповернену гарантійну суму в розмірі 21 000, 00 грн.

Відповідач, у свою чергу у наданому ним відзиві зазначає, що з першого дня оренди, позивач почав порушувати свої зобов`язання за цим договором оренди, зокрема - порушував пункт 5.2.2 Договору та не надавав працівникам відповідача вільного доступу до приміщення, що орендується, порушував пункт 5.2.3. Договору та вчиняв дії, які перешкоджали працівникам відповідача користуватися об`єктом оренди на умовах договору, порушував пункт 5.2.4. Договору та обмежував права відповідача щодо користування об`єктом оренди та порушував пункт 5.2.7. Договору та відвідував об`єкт оренди без попередньої домовленості з відповідачем, що унеможливлювало роботу та безпеку працівників відповідача з дорогоцінними металами та касовими цінностями, схоронність матеріальних цінностей та підтримання касової дисципліни у об`єкті оренди, що, в свою чергу, унеможливлювало функціонування відокремленого підрозділу (відділення), що безпосередньо було предметом та метою договору.

З урахуванням вищезазначеного, відповідач зазначив, що позивач не надав можливостей відповідачу реалізувати його права за договором, а саме відповідач був позбавлений прав згідно пункту 6.1.1 Договору (використовувати об`єкт оренди) згідно пункту 6.1.2. (здійснювати самостійно господарську діяльність у ньому) та згідно пункту 6.1.8. (користуватися системами (мережами) комунікацій у ньому) та враховуючи вищевказані обставини справи, відповідач не прийняв та відповідно не оплатив послуги за договором, про що свідчить відсутність у матеріалах справи актів приймання передачі послуг з суборенди від позивача до відповідача і як результат, по причині порушенням позивачем своїх обов`язків за договором, відповідач не зміг реалізувати свої права за договором та предмет договору та дивлячись на безперспективність ділових відносин з позивачем, відповідач запропонував припинити ділові стосунки.

Надаючи оцінку зазначеним доводам відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно приписів ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Згідно ч. 1. ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За приписами ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому частина 1 ст. 74 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, що стосується загальної теорії доказів і доказування, то позиція ЄСПЛ у цьому випадку не бачить ніякої дискримінації, оскільки виходячи зі змісту статті 6 Конвенції, право кожного на захист жодним чином не допускає обмеження держави у виборі правових засобів і їх реалізації в ході звинувачення. На думку ЄСПЛ в даній ситуації принцип рівноправності і змагальності сторін не порушується. У своїх доводах ЄСПЛ виходить з теорії "рівності зброї", тобто зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, що підтверджує, наприклад, Постанова ЄСПЛ у справі "Рожков проти РФ" від 31.10.2013. Сам принцип "рівності зброї" передбачає, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище, ніж інша сторона.

Критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від пред`явлення конкретних вимог. Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі "Ялло проти ФРН" від 11.07.2006, у справі "Биков проти РФ" від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 можна вважати справедливим.

Поряд із тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідачем, у свою чергу, не надано жодних належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів на підтвердження обставин, про які ним зазначено у відзиві.

Доводи-ж відповідача стосовно того, що сторонами не підписано відповідні акти про надання послуг, судом не приймаються, оскільки укладення таких актів не передбачено умовами Договору, при тому що приміщення було прийняте відповідачем у користування 18.07.2018 та докази на підтвердження того факту, що відповідач повернув позивачеві приміщення - матеріали справи не містять, а відтак слід дійти висновку, що послуги оренди починаючи з вказаної дати позивачем надавались та відповідачем, у свою чергу - приймались.

Натомість доказів оплати заборгованості в сумі 504 000, 00 грн, що включає в себе 483 000, 00 грн заборгованості з оренди та 21 000, 00 грн несплаченої відповідачем гарантійної суми, відповідачем суду не надано, а отже відповідач порушив права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду із даним позовом.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 504 000, 00 грн, є обґрунтованими та позов у даній частині вимог підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, згідно п. 7.4 Договору за порушення строків сплати орендної плати більше ніж на 5 календарні днів Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми орендної плати.

У зв`язку із простроченням відповідачем сплати орендних платежів відповідно до Додатку № 3 до Договору, позивачем на підставі зазначеного п. 7.4. Договору, нараховано до стягнення з відповідача штраф в сумі 3 122, 65 грн за загальний період з 01.01.2020 по 30.06.2020. Відповідач наданий позивачем розрахунок пені не спростовує, власного контр-розрахунку не навів.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, у зв`язку із чим позов у даній частині вимог також підлягає задоволенню.

Разом із тим, відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 126, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Андросенко Яни Володимирівни задовольнити повністю.

2. Стягнути з Повного товариства "Ломбард заставне товариство "Діамантовий дім" ТОВ "Монета" і Компанії" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30, корп. 2, Літ. Б; ідентифікаційний ) на користь Фізичної особи-підприємця Андросенко Яни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код РНКПО: НОМЕР_1 ) заборгованість в сумі 504 000, 00 грн, пеню в сумі 3 122, 65 грн та судовий збір в сумі 7 606, 84 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23.11.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко