РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2020Справа № 910/13751/20
Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень"

про визнання вимоги про сплату коштів за банківською гарантією такою, що не підлягає виконанню, -

За участю представників сторін:

від позивача: Мінченко Я.В.

від відповідача: Мотлях О.О.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання вимоги про сплату коштів за банківською гарантією такою, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на відсутність підстав для виконання гарантом вимог відповідача за банківською гарантією №1691/20-ВГ, оскільки принципалом не було порушено обов`язку за забезпеченим зобов`язанням з урахуванням змісту розділу 8 договору №/190 від 05.02.2020 та сертифікату №3100-20-0996 від 16.06.2020 Торгово-промислової палати України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіл" залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків в позовній заяві.

01.10.2020 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків в позовній заяві на виконання ухвали суду від 16.09.2020.

Ухвалою від 02.10.2020 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 04.11.2020. Одночасно, вказаною ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень".

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що позивачем було порушено порядок повідомлення контрагента про неможливість виконання зобов`язань за договором, що передбачений розділом 8 договору №/190 від 05.02.2020, а отже, підстави для звільнення постачальника від відповідальності за порушення строків поставки товару замовнику відсутні. Означені обставини, на думу відповідача, вказують на необґрунтованість тверджень позивача щодо ненастання гарантійного випадку, як підстави для визнання вимоги бенефіціара до гаранта про сплату суми гарантії такою, що не підлягає виконанню.

04.11.2020 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.11.2020.

Представник третьої особи у судове засідання 18.11.2020 не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Наразі, з огляду на неявку представника третьої особи, суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 18.11.2020.

Представником позивача у судовому засіданні 18.11.2020 було надано усні пояснення по суті спору, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача було надано заперечення проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 18.11.2020 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (банк-гарант) було видано банківську гарантію №1691/20-ГВ, згідно змісту якої банк-гарат повідомлений про те, що: Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" (принципал) є учасником закупівлі "Формений одяг (Одяг робочий)", проведеної Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (бенефіціар), згідно оголошення про проведення закупівлі №UA-2019-12-11-001092-c; принципал був визнаний бенефіціаром переможцем процедури закупівлі згідно з протоколом розгляду пропозицій процедури закупівлі тендерного комітету бенефіціара №1902 від 28.01.2020; принципал згідно з умовами процедури закупівлі укладає з бенефіціаром договір про закупівлю, ціна якого становить 1 798 383 грн; згідно з умовами тендерної документації принципал не пізніше дати укладання договору зобов`язаний надати банківську гарантію у розмірі 5% вартості договору в забезпечення виконання принципалом договору.

Зі змісту банківської гарантії №1691/20-ГБ від 05.02.2020 вбачається, що банк-гарант надає бенефіціару гарантію та приймає на себе безвідкличне зобов`язання сплатити бенефіціару суму, яка не перевищує 89 919,15 грн, протягом п`яти банківських днів з дати одержання письмової вимоги бенефіціара про сплату коштів за гарантією, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов. Ця гарантія забезпечує виконання принципалом договору.

Відповідно до банківської гарантії №1691/20-ГБ від 05.02.2020 вимога бенефіціара про здійснення виплати має бути надана до банку бенефіціара та має містити: посилання на номер та дату цієї гарантії; повідомлення про невиконання, неналежне виконання принципалом зобов`язань за договором, забезпечених гарантією; підпис уповноваженої особи бенефіціара та відбиток печатки бенефіціара; платіжні реквізити для перерахування суми, що вимагається до сплати за гарантією.

Ця гарантія набуває чинності з дати її надання банком-гарантом. Строк дії гарантії до 01.09.2020 включно, і будь-яка вимога за гарантією має бути отримана банком-гарантом не пізніше 17:00 годин за київським часом цієї дати. Після 17:00 години 01.09.2020 гарантія припиняє свою дію.

13.02.2020 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" (постачальник) було укладено договір про закупівлю №/190, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця формений одяг (одяг робочий), зазначений у специфікації, яка наведена у додатку №1 до договору та є його невід`ємною частиною (специфікація), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п.3.1 договору №/190 від 13.02.2020 загальна сума цього договору становить 1 798 383 грн, в тому числі, податок на додану вартість 299 730,50 грн.

У п.5.1 договору №/190 від 13.02.2020 визначено, що постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації. Місце поставки товарів визначається наступним чином. У специфікації зазначається перелік можливих місць поставки товарів. За десять робочих днів до здійснення поставки покупець направляє постачальнику письмове повідомлення із зазначенням певного місця поставки, обраного з переліку місць поставки товарів, зазначених у специфікації. У випадку здійснення поставки товарів партіями, покупець залишає за собою право визначити окреме місце поставки для кожної партії.

Згідно п.5.6 договору №/190 від 13.02.2020 право власності на товари переходить від постачальника до покупця в дату прийняття товарів покупцем за видатковою накладною.

Датою поставки товарів за цим договором є дата прийняття товарів за кількістю та якістю відповідно до п.5.13 цього договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі документів: видаткової накладної; сертифікату відповідності та паспорту (виданого уповноваженим українським органом із сертифікації); товарно-транспортної накладної (п.5.8 договору №/190 від 13.02.2020).

Пунктом 6.3.1 договору №/190 від 13.02.2020 передбачено обов`язок постачальника забезпечити поставку товарів у строки, встановлені договором.

Згідно п.6.3.6 укладеного між сторонами правочину постачальник зобов`язаний негайно інформувати покупця про ускладнення, які виникають в ході виконання своїх зобов`язань за цим договором, або про наявність обставин, що вливають на якість товарів та строків їх поставки.

Відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі відкритих торгів по предмету закупівлі формений одяг (одяг робочий) згідно оголошення про проведення процедури закупівлі №UA-2019-12-11-001092-c, оприлюдненого на веб-порталі уповноваженого органу 11.12.2019, постачальник зобов`язується надати покупцю не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 89 919,15 грн, що становить 5% від ціни цього договору.

Згідно п.8.1 договору №/190 від 13.02.2020 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили на території України, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, терористичні акти, пожежі, повені, зсуви, інші стихій лиха чи природні явища, рейдерські захвати, хакерські атаки, заборонні заходи вищих законодавчих та/або виконавчих органів державної влади, які виникли після підписання цього договору та які сторони не могли передбачити або запобігти їм, якщо ці обставини вплинули і виконання сторонами своїх зобов`язань, тощо).

У п.8.2 договору №/190 від 13.02.2020 вказано, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обстави непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5-ти днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Відповідно до п.8.3 договору №/190 від 13.02.2020 доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються компетентним органом, зокрема довідка Торгово-промислової палати України. Строк для надання відповідних документів - протягом 14-ти днів з моменту виникнення обставин непереборної сили.

Пунктом 8.4 договору №/190 від 13.02.2020 унормовано, що у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 90 днів, кожна зі сторін у встановленому чинним законодавством порядку має право розірвати цей договір.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині поставки товарів по 31.07.2020, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

У специфікації до договору №/190 від 13.02.2020 сторони визначили асортимент, кількість та строки поставки товару.

Зокрема, у специфікації вказано, що 20% товару поставляється протягом 60 календарних днів з моменту укладання договору, 30% товару поставляється протягом 70 календарних днів з моменту укладання договору, 50% товару поставляється протягом 70 календарних днів з моменту укладання договору.

Як свідчать матеріали справи, листом №1131 віл 26.03.2020 постачальником було повідомлено покупця про те, що на час дії карантину (форс-мажорних обставин), можливі затримки у поставці товару. У листі вказано, що незважаючи на введення надзвичайної ситуації в Україні (форс-мажорні обставини), Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" здійснює всі можливі заходи щоб виконувати умови договору про закупівлю в найкоротші терміни. На підтвердження направлення вказаного листа надано поштову накладку №333 та опис вкладення у цінний лист.

У відповідь на вказаний лист Акціонерним товариством "Укртрансгаз" повідомлено постачальника про те, що покупець готовий до прийняття товару у відповідності до строків, визначених договором. Покупцем також наголошено на тому, що якщо введення карантину впливає на виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" свох зобов`язань, в тому числі, за договором №/190 від 13.02.2020, необхідно керуватись розділом 8 відповідного правочину.

16.06.2020 Торгово-промисловою палатою України було видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" сертифікат №3100-20-0996 про форс-мажорні обставини (обставини непоборної сили). Період дії форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання обов`язку з поставки товару за договором №/190 від 13.02.2020, з 18.03.2020 по 22.05.2020.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, станом на 13.05.2020 постачальником не було поставлено товар покупцю.

27.07.2020 Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" було отримано вимогу №3101ВИХ-20-554 від 17.07.2020 Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про сплату коштів за гарантією.

Як вказує відповідач, на виконання умов банківської гарантії №1691/20-ГБ від 05.02.2020 Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" було сплачено бенефіціару суму гарантії в розмірі 89 919,15 грн.

Наразі, за твердження позивача, вимога №3101ВИХ-20-554 від 17.07.2020 Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про сплату коштів за гарантією є необгрунтованою, оскільки у даному випадку постачальник звільняється від відповідальності за порушення строків поставки у зв`язку з настанням обставин непереборної сили, що вказує на наявність підстав для визнання відповідної вимоги бенефіціара такою, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання вимоги за банківською гарантією такою, не підлягає виконанню, повинно бути доведено суду обставини виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків із забезпечення виконання зобов`язання, відсутність порушення принципалом основного зобов`язання, яке стало підставою для направлення гаранту відповідної вимоги бенефіціара чи іншої підстави.

Як вказувалось вище, обгрунтовуючи поданий позов, позивач посилався на те, що вимога №3101ВИХ-20-554 від 17.07.2020 Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про сплату коштів за гарантією є необгрунтованою, оскільки у даному випадку постачальник звільняється від відповідальності за порушення строків поставки у зв`язку з настанням обставин непереборної сили.

Заперечуючи проти позову відповідачем наголошено, що позивачем було порушено порядок повідомлення контрагента про неможливість виконання зобов`язань за договором, що передбачений розділом 8 договору №/190 від 05.02.2020, а отже, підстави для звільнення постачальника від відповідальності за порушення строків поставки товару замовнику відсутні. Означені обставини, на думу відповідача, вказують на необґрунтованість тверджень позивача щодо ненастання гарантійного випадку, як підстави для визнання вимоги бенефіціара до гаранта про сплату суми гарантії такою, що не підлягає виконанню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті від обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль". При цьому, суд виходить з такого.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

За положеннями статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Як було встановлено вище, 13.02.2020 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" (постачальник) було укладено договір про закупівлю №/190, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця формений одяг (одяг робочий), зазначений у специфікації, яка наведена у додатку №1 до договору та є його невід`ємною частиною (специфікація), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.

У п.5.1 договору №/190 від 13.02.2020 визначено, що постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації. Місце поставки товарів визначається наступним чином. У специфікації зазначається перелік можливих місць поставки товарів. За десять робочих днів до здійснення поставки покупець направляє постачальнику письмове повідомлення із зазначенням певного місця поставки, обраного з переліку місць поставки товарів, зазначених у специфікації. У випадку здійснення поставки товарів партіями, покупець залишає за собою право визначити окреме місце поставки для кожної партії.

У специфікації до договору №/190 від 13.02.2020 сторони визначили асортимент, кількість та строки поставки товару.

Зокрема, у специфікації вказано, що 20% товару поставляється протягом 60 календарних днів з моменту укладання договору, 30% товару поставляється протягом 70 календарних днів з моменту укладання договору, 50% товару поставляється протягом 70 календарних днів з моменту укладання договору.

Тобто, виходячи з умов специфікації, сторонами було погоджено, що 20% товару поставляється протягом 60 календарних днів з моменту укладання договору, тобто, до 13.04.2020; 30% товару поставляється протягом 70 календарних днів з моменту укладання договору, тобто, до 23.04.2020; 50% товару - протягом 70 календарних днів з моменту укладання договору, тобто, до 13.05.2020.

Наразі, судом прийнято до уваги, що умовами договору №/190 від 13.02.2020 визначено чіткий порядок дій у разі неможливості виконання стороною своїх зобов`язань.

Зокрема, у п.8.2 договору №/190 від 13.02.2020 вказано, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5-ти днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Відповідно до п.8.3 договору №/190 від 13.02.2020 доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються компетентним органом, зокрема довідка Торгово-промислової палати України. Строк для надання відповідних документів - протягом 14-ти днів з моменту виникнення обставин непереборної сили.

Згідно п.8.1 договору №/190 від 13.02.2020 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили на території України, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, терористичні акти, пожежі, повені, зсуви, інші стихій лиха чи природні явища, рейдерські захвати, хакерські атаки, заборонні заходи вищих законодавчих та/або виконавчих органів державної влади, які виникли після підписання цього договору та які сторони не могли передбачити або запобігти їм, якщо ці обставини вплинули і виконання сторонами своїх зобов`язань, тощо).

Однак, судом було встановлено, що листом №1131 віл 26.03.2020 постачальником було повідомлено покупця про те, що на час дії карантину (форм-мажорних обставин), можливі затримки у поставці товару. У листі вказано, що незважаючи на введення надзвичайної ситуації в Україні (форс-мажорні обставини), Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" здійснює всі можливі заходи щоб виконувати умови договору про закупівлю в найкоротші терміни.

У відповідь на вказаний лист Акціонерним товариством "Укртрансгаз" повідомлено постачальника про те, що покупець готовий до прийняття товару у відповідності до строків, визначених договором. Покупцем також наголошено на тому, що якщо введення карантину впливає на виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" своїх зобов`язань, в тому числі, за договором №/190 від 13.02.2020, необхідно керуватись розділом 8 правочину.

16.06.2020 Торгово-промисловою палатою України було видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" сертифікат №3100-20-0996 про форс-мажорні обставини (обставини непоборної сили). Період дії форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання обов`язку з поставки товару за договором №/190 від 13.02.2020, з 18.03.2020 по 22.05.2020.

Посилання позивача на лист №1131 від 16.06.2020, як доказ повідомлення покупця про отримання сертифікату №3100-20-0996 про форс-мажорні обставини, суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази його направлення на адресу відповідача.

Тобто, з наведеного вбачається, що фактично постачальником було отримано підтвердження настання обставин непереборної сили лише 16.06.2020, тобто, більш як через 2 місяці після виникнення такої обставини, доказів надання вказаного підтвердження постачальнику не надано, що вказує на недотримання постачальником умов п.8.3 договору №/190 від 13.02.2020, яким передбачено 14-денний строк для підтвердження стороною обставин непереборної сили.

До того ж, відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України було отримано вже після прострочення кінцевого строку виконання зобов`язання з поставки товару (13.05.2020).

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи та наданих учасниками судового процесу доказів, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" від відповідальності за порушення строків поставки товару у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили у порядку розділу 8 договору №/190 від 13.02.2020.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що у відповідача, як бенефіціара за гарантією №1691/20-ГВ від 05.02.2020, виникло право вимоги до третьої особи, як гаранта.

Суд зазначає, що за приписами ч.1 ст.568 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; закінчення строку дії гарантії; відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.

Проте, доказів припинення банківської гарантії станом на момент заявлення бенефіціаром вимоги №3101ВИХ-20-554 від 17.07.2020 матеріали справи не містять.

Отже, з огляду на викладене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що вимога №3101ВИХ-20-554 від 17.07.2020 Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про сплату коштів за гарантією, яка була направлена Акціонерному товариству "Банк інвестицій та заощаджень", є правомірною та такою, що обумовлена порушенням принципалом зобов`язання, виконання якого забезпечено гарантією.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, господарський суд дійшов висновку щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання вимоги про сплату коштів за банківською гарантією такою, що не підлягає виконанню, а отже відсутності підстав для їх задоволення.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

З огляду на висновки суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог, приймаючи до уваги приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий Стіль" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання вимоги про сплату коштів за банківською гарантією такою, що не підлягає виконанню.

2. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений до державного бюджету за подачу позовної заяви.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.11.2020.

Суддя В.В. Князьков