ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" листопада 2020 р. Cправа № 902/924/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТТО КАРД" (б-р Марії Приймаченко, буд. 1/27, Печерський р-н, м. Київ, 01042)

до: Комунального підприємства "Відродження" Козятинської міської ради (вул. Незалежності, буд. 31, м. Козятин, Вінницька обл., 22100)

про стягнення 44 714,4 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТТО КАРД" подано позов до Комунального підприємства "Відродження" Козятинської міської ради про стягнення 44 714,4 грн заборгованості за Договором поставки № МК-000023 від 11.12.2018, з яких: 36 077,00 грн основного боргу, 6 966,93 грн пені, 1 020,04 грн 3% річних, 650,73 інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 22.09.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/924/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала вручена усім учасникам справи, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТТО КАРД" (позивач, за договором Постачальник) та Комунальним підприємством "Відродження" Козятинської міської ради (відповідач, за договором Покупець) укладено договір №МК-000023 про закупівлю товарів (надалі Договір).

Згідно з предметом Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар за кодом ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти (бензин та дизельне паливо у талонах): Бензин А- 92 - 18 000 л; Дизельне паливо - 22 000 л; (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити його (п. 1.1. Договору).

Загальна кількість Товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його номенклатура за видами, ціна за одиницю виміру та загальна ціна визначаються Специфікацією що є додатком № 1 до цього Договору (надалі іменується "Товар") (п. 1.2. Договору).

Поставка талонів відбувається окремими партіями на підставі заявок Покупця. Місце поставки талонів: Вінницька область, м. Козятин, вул.. Незалежності, 31. Місця отримання Товару: автозаправні станції Постачальника або третіх осіб на території м. Козятин або не далі ніж 10 км від юридичної адреси Покупця (п. 3.1. Договору).

На Постачальника покладається обов`язок зберігання партії Товару та навантаження (заправка) Товару у транспортний засіб або ємності Покупця. Передача Товару зі зберігання здійснюється на автозаправних станціях Постачальника або третіх осіб, на підставі талонів, наданих Покупцю відповідно до умов цього Договору. Право власності на Товар в обсязі визначеному в талонах переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі на талони. Постачальник поставляє талони на отримання товару відповідно до заявки Покупця не пізніше наступного робочого дня з дати вказаної у листі-заявці Покупця або в інший строк, визначений у заявці Покупця (п. 3.4. 3.7. Договору).

Разом з Товаром Постачальник повинен передати Покупцю документи, які належать до передачі разом з Товаром відповідно до чинного законодавства України. До таких документів належать бухгалтерські документи (оригінал рахунку, видаткова накладна тощо) та документи, що засвідчують якість Товару (засвідчені належним чином Постачальником копії паспорту якості та/або сертифікату якості та сертифікат відповідності). У накладних на Товар, що поставляється відповідно до цього Договору, Постачальник зазначає найменування кожної асортиментної позиції Товару, його кількість та вартість (п. 3.9. та п. 3.10. Договору).

Сторони визначають, що ціни на Товар, вказані у Специфікації, є дійсними на дату укладання цього Договору та погоджені Сторонами (п. 4.2. Договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються поетапно, окремо за кожну партію товару згідно заявки Покупця. Покупець повинен сплатити за поставлену партію товару, на підставі виставленого Постачальником рахунку на оплату Товару, протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати надходження рахунку. Оплата здійснюється в розмірі вартості фактично поставленого Товару згідно накладної та рахунку на оплату Товару, шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Постачальника, вказаний у реквізитах у цьому Договорі (п. 5.1. 5.3. Договору).

Цей Договір вважається укладеним з моменту підписання уповноваженими представниками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2019 р. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від його виконання (п. 9.1. та п. 9.2. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, протягом дії договору позивач забезпечував поставку пального, а відповідач розраховувався за поставлений Товар із відстрочкою платежу.

Разом з тим, відповідач не здійснив розрахунки по двом поставкам від 29.05.2019 та від 28.08.2019 на загальну суму 36077,00 грн.

Так, згідно з видатковими накладними № Т00000827 від 29.05.2019 та №Т00002435 від 28.08.2019 позивач передав, а відповідач отримав товар 700 літрів Бензину А-92 та 600 літрів дизельного палива на загальну суму 36077,00 грн.

На виконання вимог законодавства позивач зареєстрував податкові накладні від 29.05.2019 №436 та від 28.08.2019 № 540.

Відповідач в порушення п. 5.2. Договору не забезпечено сплати протягом 30 банківських днів з моменту отримання Товару талонів на пальне.

В зв`язку з несплатою відповідачем поставленого товару, позивач направив на адресу відповідача претензію № 01/07-п від 01.07.2020 з вимогою сплатити заборгованість.

Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не оплатив.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 44714,40 грн - заборгованості, з яких: 36 077,00 грн основного боргу, 6 966,93 грн пені, 1020,04 грн 3% річних та 650,73 інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті товару.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо поставки товару, за якими згідно зі ст. 712 ЦК України одна сторона продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов`язання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем не виконано.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 36077,00 грн. правомірною та обґрунтованою.

Крім суми основного боргу, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, позивачем заявлено до стягнення 1020,04 грн 3% річних та 650,73 інфляційних втрат за період з 10.10.2019 по 17.09.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки заявлені до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат, обрахований судом в межах вказаного позивачем періоду в системі «Ліга Закон», є арифметично вірним, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1020,04 грн 3% річних та 650,73 інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 6966,93 грн пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим, за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 904/4156/18.

Судом встановлено, що у договорі, який є підставою позовних вимог, в тому числі стягнення неустойки, сторони не встановили розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України, а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

З огляду на викладене позовна вимога щодо стягнення з відповідача 6966,93 грн - пені задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Натомість відповідачем не надано суду належних доказів на спростовування заявлених позовних вимог, в тому числі щодо здійснення оплати за поставлений товар.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Відродження" Козятинської міської ради (вул. Незалежності, буд. 31, м. Козятин, Вінницька обл., 22100, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТТО КАРД" (б-р Марії Приймаченко, буд. 1/27, Печерський р-н, м. Київ, 01042, ) 36077,00 грн - основного боргу, 1020,04 грн 3% річних; 650,73 інфляційних втрат та 1774,49 грн. відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. В позові в частині стягнення 6966,93 грн пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 25 листопада 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (б-р Марії Приймаченко, буд. 1/27, Печерський р-н, м. Київ, 01042);

3 - відповідачу (вул. Незалежності, буд. 31, м. Козятин, Вінницька обл., 22100).