РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2020 року м. Чернігів справа № 927/861/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»,

, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021,

поштова адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005

Відповідач: Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради,

, вул. Миру, 53, м. Сновськ, Чернігівська область, 15200

Предмет спору: про стягнення 92 331,72 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» звернулось до суду з позовом до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради , у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 92 331,72 грн, з яких 80 675,88 грн основного боргу, 8 358,91 грн пені, 1708,54 грн - 3% річних та 1588,39 грн інфляційних втрат.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 28.09.2020 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 28.09.2020 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позов з доданими до нього документами.

Копія ухвали суду від 28.09.2020 отримана представником позивача особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області 29.09.2020.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія вказаної вище ухвали суду була направлена відповідачу на електронну адресу , яка була зазначена позивачем у позовній заяві.

02.10.2020 від Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області електронною поштою до суду надійшло клопотання про направлення процесуальних документів на електронну адресу.

Надіслане відповідачем клопотання не підписане електронним цифровим підписом (далі - ЕЦП).

Відповідно до ч. 8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Стаття 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Приписами ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Оскільки надіслане відповідачем електронною поштою клопотання не містить підпису ЕЦП, отже не може вважатись оригіналом електронного документа, а тому суд не приймає його до розгляду.

06.10.2020 суд засобами поштового зв`язку направив відповідачу копію ухвали від 28.09.2020, яка отримана останнім 09.10.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 26.10.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41DВ147-525-19 від 08.04.2019 в частині своєчасної оплати за поставлений у жовтні-грудні 2019 року природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 80 675,88 грн.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

08.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі - Постачальник) та Управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради (далі - Споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41DB147-525-19 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем, 09120000-6 Газове паливо (Природний газ) (далі - газ), а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строку та порядку, що визначені Договором (а.с. 13-18).

22.07.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41DВ147-525-19 від 08.04.2019 (далі - Додаткова угода) (а.с. 19-25).

Згідно з п. 1 Додаткової угоди сторони домовились викласти з 01 травня 2019 договір № 41DВ147-525-19 від 08.04.2019 в іншій редакції.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем, 09120000-6 газове паливо (Природний газ) (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором, з урахуванням послуг, передбачених Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493.

Річний плановий обсяг постачання газу до 6,241 тис. куб. м. Планові обсяги постачання газу по місяцях: квітень 0,984 тис. куб. м; жовтень 1,000 тис. куб. м; листопад 4,257 тис. куб. м (п. 1.2, 1.3 Договору).

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Згідно з п. 2.6-2.8 Договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

п. 2.7 за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

п. 2.8 на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника у письмовій формі або з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу (п. 2.9 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору ціна 1 тис. куб. м газу становить 9 704,27 грн, в т. ч. ПДВ - 20%. Вартість послуги доступу до потужності (тимчасовий тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу з газотранспортної системи) на перший рік другого регулярного періоду для Акціонерного товариства «Укртрансгаз», затверджений Постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 за 1 тис. м куб. 188,63 грн, в т. ч. ПДВ 20%.

Разом до сплати за 1 тис. м куб. - 9 892,90 грн, в т. ч. ПДВ 20%.

Загальна сума Договору складає 62 811,30 грн, в т. ч. ПДВ 20% (п. 3.3 Договору).

Згідно з п. 3.4 Договору ціна, зазначена в п. 3.2. Договору, може змінюватися протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.4 цього Договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором.

Пунктом 3.6. Договору визначено, що місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього Договору.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.2.1, 4.2.3, 4.3 Договору передбачено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується протягом місяця постачання. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Згідно з п. 5.5.2 Договору Споживач зобов`язується, зокрема, оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 11.1 Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ «Чернігівгаз Збут» в інформаційній платформі оператора ГТС, а саме з 01 березня 2019 року до 31 грудня 2019 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У п. 2 Додаткової угоди передбачено, що дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання і розповсюджує свою дію на відносини, що склалися між сторонами, з 01.05.2019.

На виконання умов Договору позивач у жовтні-грудні 2019 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 140 678,38 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: № ЧРЗ89011306 на суму 10 538,02 грн (за жовтень 2019 року), № ЧРЗ89012151 на суму 59 093,04 грн (за листопад 2019 року), №ЧРЗ89012898 на суму 49 464,48 грн (за грудень 2019 року), №ЧРЗ89014441 на суму 21 582,84 грн (за грудень 2019 року). Вказані акти були підписані відповідачем (а.с. 26-29).

Відповідач частково розрахувався за отриманий у жовтні-грудні 2019 року природний газ на загальну суму 60 002,50 грн, а саме: 22.11.2019 перерахував 236,14 грн, 22.11.2019 - 1485,30 грн, 22.11.2019 - 8816,58 грн, 26.12.2019 - 49 464,48 грн, на підтвердження чого позивач надав копію виписки АБ «Кліринговий дім» по рахунку (а.с. 34).

Отже, залишок заборгованості за отриманий згідно з Договором природний газ становить 80 675,88 грн.

Доказів сплати заборгованості у розмірі 80 675,88 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, позивач у період з жовтня по грудень 2019 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 140 678,38 грн, що підтверджується наданими актами приймання-передачі природного газу, які підписані відповідачем.

З огляду на умови Договору та правила обчислення строків, встановлені ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що вартість природного газу, поставленого позивачем в жовтні 2019 року, відповідач був зобов`язаний оплатити до 11 листопада 2019 року; в листопаді 2019 року - до 10 грудня 2019 року; в грудні 2019 року - до 10 січня 2020 року.

Відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та сплатив позивачу кошти за отриманий у жовтні-грудні 2019 року природний газ у загальному розмірі 60 002,50 грн.

Отже, залишок заборгованості за отриманий згідно з Договором природний газ становить 80 675,88 грн.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив у повному обсязі кошти за отриманий ним у жовтні-грудні 2019 природний газ у визначений Договором термін, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 80 675,88 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості природного газу, поставленого за Договором у період з жовтня по грудень 2019 року, позивач нарахував та заявив до стягнення 8 358,91 грн пені за період з 10.11.2019 по 10.07.2020, 1708,54 грн - 3% річних за період з 10.11.2019 по 10.09.2020 та 1588,39 грн інфляційних втрат за листопад 2019 року - серпень 2020 року.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як встановив суд, сторони у п. 6.2.1 Договору погодили, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заявленої позивачем до стягнення пені, дійшов висновку про неправильне її нарахування, оскільки позивач невірно визначив період розрахунку пені, яка нарахована за зобов`язаннями жовтня 2019 року.

Враховуючи те, що останній день строку сплати за природний газ, поставлений згідно з актом приймання-передачі природного газу №ЧРЗ89011306 на суму 10 538,02 грн, припадав на вихідний день, тому з огляду на приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України останнім днем закінчення строку сплати за цим актом слід вважати наступний робочий день, тобто 11.11.2019, а відтак нарахування пені за зобов`язання жовтня 2019 року повинно здійснюватися з 12.11.2019.

Однак позивач не врахував цього та здійснив нарахування пені за вказаними зобов`язаннями, починаючи з 11.11.2019 по 21.11.2019.

Розмір пені, нарахованої за зобов`язаннями жовтня 2019 року, за перерахунком суду за період з 12.11.2019 по 21.11.2019 становить 89,50 грн.

Загальний розмір перерахованої судом пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 8 349,98 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 8 349,98 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3% річних, позивач невірно визначив період їх розрахунку за зобов`язаннями жовтня 2019 року, з аналогічних підстав, які зазначені судом щодо нарахування пені. Нарахування 3% річних за вказані зобов`язання повинно здійснюватися з 12.11.2019.

За перерахунком суду загальний розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, становить 1707,67 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 1707,67 грн.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №924/532/19.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат, з урахуванням визначеного позивачем періоду та сум, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду наступне.

У наданому розрахунку інфляційних втрат позивач зазначив індекси інфляції за листопад 2019 року - 101,40%, за грудень 2019 року - 100,8%, сукупний індекс інфляції за січень 2020 року - серпень 2020 року - 101,20%.

Відповідно до повідомлень Державної служби статистики України індекс споживчих цін (інфляції) у листопаді 2019 року становив 100,1%, а у грудні 2019 року - 99,8%; сукупний індекс інфляції за січень 2020 року - серпень 2020 року - 101,1974%.

Отже, при розрахунку суми інфляційних втрат позивач застосував неправильні індекси інфляції за листопад-грудень 2019 року.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат за зобов`язаннями жовтня 2019 року (за період листопад 2019 року) становить 10,54 грн, за зобов`язаннями грудня 2019 року (за період січень - серпень 2020 року) становить 850,75 грн.

За зобов`язаннями листопада 2019 року (за період грудень 2019 року - серпень 2020 року) розмір інфляційних втрат складає - 2,89 грн (від`ємне значення), а тому інфляційні втрати за вказаними зобов`язаннями не підлягають нарахуванню.

Усього загальний розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, становить 861,29 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 861,29 грн.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, розмір якого становить 2085,22 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради (, вул. Миру, 53, м. Сновськ, Чернігівська область, 15200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) 80 675,88 грн заборгованості за поставлений природний газ, 8 349,98 грн пені, 1707,67 грн - 3% річних, 861,29 грн інфляційних втрат та 2085,22 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун