РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2020 року м. Чернігів справа № 927/537/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

Позивач: Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", , вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116

Відповідач: Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго",

, вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 320 542,57 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Жигадло І. Б., адвокат;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась з позовом до суду до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 320 542,57 грн, а саме: 270 472,01 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року, 50 070,56 грн 3% річних за період з 01.11.2017 по 17.06.2020.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 30.06.2020 позовну заяву прийнято суддею ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28.07.2020 та встановлено позивачу строк для подання відзиву, а відповідачу -для подання відповіді на відзив. Крім того, ухвалою суду від 30.06.2020 за клопотанням позивача ухвалено провести підготовче засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

У встановлений судом строк відповідач надіслав до суду та позивачу відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі заявою про залишення позовної заяви без руху.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неможливістю явки у судове засідання.

У підготовчому засіданні 28.07.2020 суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

Ухвалою суду від 28.07.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 09.09.2020 та встановлено відповідачу строк для подання заперечень.

У встановлений судом строк позивач надіслав до суду та відповідачу відповідь на відзив на позовну заяву з доданими до неї документами.

10.08.2020 від позивача надійшли заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та письмові пояснення від 04.08.2020.

Ухвалою суду від 14.08.2020 за клопотанням позивача ухвалено провести підготовче засідання 09.09.2020 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

У підготовчому засіданні 09.09.2020 суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив та письмові пояснення від 04.08.2020 позивача з доданими документами.

У підготовчому засіданні 09.09.2020 суд відхилив заяву відповідача про залишення позову без руху, оскільки відсутні підстави для її задоволення.

У підготовчому засіданні 09.09.2020 суд оголосив перерву до 22.09.2020 до 10:30.

Від позивача 10.09.2020 на адресу Господарського суду Чернігівської області електронною поштою надійшли письмові пояснення № 31/01-723 від 10.09.2020, у яких повідомлено про допущення описки у позовній заяві щодо номеру судової справи, а саме замість №927/982/17 зазначено №927/984/17.

10.09.2020 разом з письмовими поясненнями від позивача електронною поштою надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 11.09.2020 за клопотанням позивача ухвалено провести підготовче засідання 22.09.2020 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Від позивача 22.09.2020 на адресу Господарського суду Чернігівської області електронною поштою надійшли письмові пояснення № 31/01-780 від 21.09.2020 щодо порядку нарахування інфляційних втрат та позиції Верховного Суду з цього питання.

У підготовчому засіданні 22.09.2020 суд долучив до матеріалів справи письмові пояснення позивача № 31/01-723 від 10.09.2020 та № 31/01-780 від 21.09.2020.

Ухвалою суду від 22.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2020 на 11:10.

23.09.2020 від позивача на електронну пошту суду надійшла заява №31/01-835 від 22.09.2020 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 23.09.2020 за клопотанням позивача ухвалено провести судове засідання 30.09.2020 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області №02-01/87/20 від 30.09.2020, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 29.09.2020, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/537/20.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області для розгляду справи визначено суддю Шморгуна В.В.

Судове засідання, призначене на 30.09.2020 об 11:10, не відбулось, оскільки справа ще не була прийнята суддею Шморгуном В. В. до розгляду.

Ухвалою суду від 05.10.2020 справу №927/537/20 прийнято суддею Шморгуном В. В. до розгляду, призначено справу до судового розгляду по суті на 29.10.2020 о 10:00, ухвалено провести судове засідання 29.10.2020 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 29.10.2020 суд оголосив перерву до 10.11.2020 до 09:00.

Представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою від 29.10.2020, але у судове засідання 10.11.2020 не з`явився.

До початку судового засідання від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 10.11.2020 суд задовольнив вказане клопотання, а розгляд справи по суті проводився за відсутності представника відповідача.

До початку судового від позивача електронною поштою надійшло підписане ЕЦП клопотання про долучення до матеріалів справи копії скріншоту про направлення на адресу суду та відповідача пояснень від 10.09.2020 та копії рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2017 у справі №927/982/17, роздрукованого з Єдиного державного реєстру судових рішень.

У судовому засіданні 29.10.2020 представник відповідача зазначила, що їй не відомо, чи отримало АТ «Облтеплокомуненерго» пояснення позивача від 10.09.2020, надіслані електронною поштою.

Разом з тим, як вбачалось з листа про направлення електронної пошти, пояснення від 10.09.2020 було направлено за адресою , а представник відповідача підтвердила, що це є адресою електронної пошти АТ "Облтеплокомуненерго".

У судовому засіданні 29.10.2020 представник відповідача зазначила, що їй відомо про те, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2017 у справі №927/982/17 з відповідача було стягнуто інфляційні втрати та 3 % річних за спірним договором за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року.

Зважаючи на те, що в позовній заяві викладено обставини щодо стягнення з відповідача заборгованості саме за рішенням суду у справі №927/982/17, зазначивши лише неправильний номер справи (№927/984/17), та відсутність відповідних заперечень з боку відповідача, суд у судовому засіданні 10.11.2020 вважав за можливе долучити подані документи до матеріалів справи з урахуванням того, що у відповідача також наявне відповідне рішення суду, оскільки він був безпосереднім учасником справи №927/982/17.

У судовому засіданні 10.11.2020 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2014 у справі № 927/6/14 стягнуто з відповідача на користь позивача 634 880,21 грн боргу, 634,88 грн інфляційних нарахувань, 42 349,49 грн - 3% річних. У подальшому, враховуючи невиконання відповідачем рішення суду від 06.02.2014 у справі № 927/6/14, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з відповідача 576 147,40 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 57 191,40 грн - 3% річних з простроченої суми, який рішенням суду від 04.12.2017 у справі № 927/982/17 був задоволений повністю. Даним рішенням суду від 04.12.2017 інфляційні втрати стягнуті з відповідача за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року, а 3% річних - з 31.10.2014 по 31.10.2017. Оскільки на теперішній час рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2014 у справі № 927/6/14 залишається невиконаним, позивач просить суд стягнути з відповідача 270 472,01 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року та 50 070,56 грн - 3% річних за період з 01.11.2017 по 17.06.2020.

Відповідач проти позову заперечує та у наданому відзиві на позов зазначає, що позивач неправомірно здійснив нарахування інфляційних втрат не на розмір основної заборгованості, а і на інфляційні втрати, нараховані за попередній період. За перерахунком відповідача, дійсний розмір інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року, нарахованих на суму заборгованості 634 880,21 грн, становить 126 563,37 грн.

Крім того, відповідач вказує, що при оцінці правовідносин в даній ситуації та визначенні наявності чи відсутності порушення умов договору з боку відповідача, зокрема, щодо прострочення виконання грошових зобов`язань, та визначення ступеню його вини, необхідно враховувати, що починаючи з листопада 2014 року сторонами застосовувався порядок розрахунків на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18 червня 2014 року "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки". Відповідач стверджує, що перерахування коштів за договорами постачання природного здійснюється виключно уповноваженим банком, на підставі нормативів перерахування коштів затверджених НКРЕКП, вказані обставини свідчать про обмеження права відповідача розпорядження власними коштами, та перебування поза його контролем проведення частини розрахункових операцій за договорами з позивачем.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позов, зазначивши, що нарахування суми інфляційних втрат на суму основного боргу без урахування раніше нарахованих інфляційних втрат, незалежно від того, чи нараховані вони у позові, що розглядається, чи були нараховані та стягнені судом раніше, порушує принцип безперервної послідовності перемножування індексів інфляції та штучно виводить інфляційні збитки із загальної вартості грошей у першому місяці позовних вимог. Позивач вважає, що застосування рахунків із спеціальним режимом використання не впливає на обов`язок відповідача сплатити позивачу суму 3% річних та інфляційні втрати.

Заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2014 у справі №927/6/14, яке набрало законної сили 24.03.2014, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 634 880,21 грн боргу, 634,88 грн інфляційних нарахувань, 42 349,49 грн - 3% річних.

Вказаним рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2014 у справі №927/6/14 встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб`єктів господарювання № 06/11-930БО-39 від 30.08.2011 (далі - Договір). У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором, судом також було стягнуто з відповідача на користь позивача 634,88 грн інфляційних нарахувань (за період з жовтня 2011 року по листопад 2013 року) та 42 349,49 грн - 3% річних (за період з 21.09.2011 по 30.12.2013).

Оскільки відповідач не виконав рішення суду від 06.02.2014 у справі №927/6/14, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з відповідача 576 147,40 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 57 191,40 грн - 3% річних з простроченої суми.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2017 у справі №927/982/17, яке набрало законної сили 15.01.2018, позов ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПАТ «Облтеплокомуненерго» був задоволений повністю. Даним рішенням суду від 04.12.2017 стягнуто з відповідача на користь позивача 576 147,40 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції (за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року), 57 191,40 грн - 3% річних з простроченої суми (за період з 31.10.2014 по 31.10.2017).

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що у справах №927/6/14, №927/982/17 та у цій справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2014 у справі №927/6/14, від 04.12.2017 у справі №927/982/17 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Відповідно до п. 1.5 статуту АТ «Облтеплокомуненерго», затвердженого загальними зборами акціонерів, протокол №28 від 24.04.2018), АТ «Облтеплокомуненерго» є правонаступником ПАТ «Облтеплокомуненерго».

Позивач зазначає, що відповідач не виконав рішень Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2014 у справі №927/6/14 в частині стягнення основного боргу та від 04.12.2017 у справі №927/982/17 в частині стягнення інфляційних втрат.

Доказів сплати заборгованості за вказаними рішеннями суду відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи вищезазначене, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Як вбачається з наданого розрахунку, позивач нарахував та заявив до стягнення 270 472,01 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року, нарахованих на суму 1 211 027,61 грн (634 880,21 грн основного боргу за рішенням суду від 06.02.2014 у справі №927/6/14 + 576 147,40 грн інфляційних втрат за рішенням суду від 04.12.2017 у справі №927/982/17), та 50 070,56 грн - 3% річних за період з 01.11.2017 по 17.06.2020, нарахованих на суму 634 880,21 грн основного боргу за рішенням суду від 06.02.2014 у справі №927/6/14.

Доказів виконання рішень суду Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2014 у справі №927/6/14 та від 04.12.2017 у справі №927/982/17, зокрема в частині сплати суми основного боргу у розмірі 634 880,21 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 576 147,40 грн, відповідач суду не надав.

Відповідач заперечує проти наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та надав свій контррозрахунок, відповідно до якого відповідач не здійснював збільшення суми боргу на суму інфляційних втрат за попередній період.

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, Верховного Суду від 25.08.2020 у справі 924/534/19.

Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач правомірно здійснив нарахування інфляційних втрат на суму 1 211 027,61 грн, тобто на суму основного боргу з урахуванням інфляційних втрат за попередній період, а тому доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими та відхиляються судом.

Суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, внаслідок чого дійшов висновку про неправильне їх нарахування, оскільки позивач невірно обрахував сукупний індекс інфляції.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року становить 241 423,00 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 241 423,00 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, дійшов висновку про правильне їх нарахування, а отже позовні вимоги в частині стягнення 50 070,56 грн - 3% річних за період з 01.11.2017 по 17.06.2020 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд відхиляє доводи відповідача з посиланням на Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (далі - Порядок) щодо обмеження його права на розпорядження власними коштами та перебування поза його контролем проведення частини розрахункових операцій за договорами на постачання природного газу, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Порядку цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Вказаним Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Порядок визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і не впливає на зобов`язання сторін щодо здійснення належної оплати за договором.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.02.2018 у справі №910/16072/16.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, розмір якого становить 4 372,40 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (, вул. Реміснича, 55-б, м. Чернігів, 14000) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (, вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116) 50 070,56 грн - 3% річних, 241 423,00 грн інфляційних втрат та 4 372,40 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 18.11.2020.

Суддя В. В. Шморгун