ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 справа № 914/1676/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт», м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємства «Церера Технолоджіс», м. Львів,

про: розірвання договору поставки №47 від 17.07.2019 та стягнення коштів в сумі 14 700 403,33 грн.

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання А.П. Полянський

За участю представників сторін:

Від позивача: К.О. Карасьова - представник;

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт» до Приватного підприємства «Церера Технолоджіс» про розірвання договору поставки №47 від 17.07.2019 та стягнення коштів в сумі 14 700 403,33 грн.

Ухвалою суду від 13.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.08.2020. В подальшому розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 07.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №914/1676/20 на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 05.10.2020. Ухвалою суду від 05.10.2020 закрито підготовче провадження у справі № 914/1676/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.11.2020 року. Ухвалою суду від 02.11.2020 розгляд справи відкладено на 16.11.2020.

В судове засідання 16.11.2020 представник позивача з`явився. Надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов просив задоволити. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в частині поставки товарів/наданні послуг. Відтак, позивач просить розірвати договір поставки та стягнути кошти в сумі 14 700 403,33 грн.

В судове засідання 16.11.2020 представник відповідача не з`явився.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, судом направлено на його адресу реєстрації, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань (79024,0 Львівська область, м. Львів, вул. б. Хмельницького, 106) копії ухвал від 17.08.2020, від 07.09.2020, проте вони повернулись на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Копія ухвали суду від 23.09.2020 направлена на адресу відповідача повернулась з відміткою пошти «вибули». Крім того, з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, судом було здійснено направлення поштової кореспонденції на адреси засновників (учасників) юридичної особи, згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: ОСОБА_1 на адресу: 79053, м. Львів, вул. В.Великого,34/137 та Бурлака Д.О. на адресу 82406, м. Стрий, вул. Сагайдачного, 34/1, копії ухвал від 07.09.2020, від 23.09.2020, від 05.10.2020, проте вони повернулись на адресу суду з відміткою пошти « за закінченням терміну зберігання».

Приписами ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

На підставі зазначеного, відповідно до ст. 242 ГПК України, ухвали суду від 17.08.2020 року, від 07.09.2020 р., від 05.10.2020 вважаються врученими, а відповідач таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 08.07.2019р. у справі №904/10192/14, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Крім того, суд зазначає, що статтею 42 ГПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

З огляду на вказане учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Таким чином, відсутність будь-яких заяв або клопотань відповідача, з урахуванням направлення судом на адресу відповідача копії ухвал у справі, свідчить про незацікавленість відповідача у розгляді справи.

Суд, враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 16.11.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, присутнього в судовому засіданні, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як встановлено судом, 17 липня 2019 року між Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ СОФТ» (Покупець) та Відповідачем - Приватним підприємством «ЦЕРЕРА ТЕХНОЛОДЖІС» (Постачальник) було укладено Договір поставки № 47 (далі по тексту Договір), за яким Відповідач протягом 12 (дванадцять) місяців (строк дії Договору п.10.1. Договору) зобов`язувався поставити (передати у власність) товари Позивачу, що складаються з устаткування, обладнання та програмного комплексу, який призначено для забезпечення функціонування такого обладнання (а.с. 19-24).

Згідно п.п. 2.1., 4.3 та п. 5.1. Договору у Специфікаціях за формою Додатку 1 до Договору та які є невід`ємними частинами Договору (п. 1.2. Договору), сторони зазначають найменування, технічні характеристики, кількість і ціну товарів, терміни та умови оплати товарів, строки передачі (поставки) Постачальником.

За Договором поставки було укладено ряд Специфікацій до Договору та здійснено Позивачем авансові платежі, що підтверджуються копіями платіжних доручень.

Станом на 13.12.2019 Відповідачем не виконані у передбачений Специфікаціями до Договору термін договірні зобов`язання щодо поставки товарів/наданні послуг, згідно:

Специфікації № 4 від 22.07.2019 на суму 54 864,00 грн з ПДВ(а.с. 31);

Специфікації № 5 від 22.07.2019 на суму 165 024,00 грн з ПДВ (а.с.32);

Специфікації № 6 від 07.10.2019 на суму 9 588 819,13 грн з ПДВ(а.с. 37);

Специфікації № 7 від 07.10.2019 на суму 6 812 238,66 грн без ПДВ(а.с.40).

Загальна сума яких становить 16 620 945,79 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2019 між Приватним підприємством «ЦЕРЕРА ТЕХНОЛОДЖІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЇЗІ СОФТ» укладено даний Договір про відступлення прав вимоги за Основним договором № 1912-1 від 19.12.2018 року та за всіма Додатковими угодами до нього з метою заміни сторони (а. с.45) та Додаткову угоду №2 від 19.12.2019 про взаємозалік однорідних зустрічних вимог (а.с.46).

У зв`язку із укладенням останніх суму 16 620 945,79 грн невиконаних Відповідачем зобов`язань за Договором в частині поставки товарів/наданні послуг зменшено на 1 920 542,47. Відтак, згідно з складеним та підписаним Актом звірки взаєморозрахунків між Сторонами станом на 31.05.2020 року, заборгованість ПП «Церера Технолоджіс» на користь ТОВ «Ізі Софт» складає 14 700 403,33 грн (а.с.47).

Відповідно до п.10.4 Договору в разі неналежного виконання обовязків за Договором, безпідставної відмови від виконання таких обовязків, або іншого істотного порушення Договору однією з Сторін Договору, інша Сторона Договору може розірвати Договір в односторонньому порядку з моменту отримання Стороною, яка порушила Договір, письмового повідомлення іншої сторони про розірвання Договору.

У зв`язку із затримкою строків поставки товарів Відповідачем та втратою зацікавленості Позивача до Договору, на виконання п. 8.6. Договору та реалізації права вимоги Позивача повернення суми попередньої оплати згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України у розмірі 14 700 403,33, 10.06.2020 року Позивач звернувся до Відповідача з претензійною вимогою про повернення у 7-денний термін суми попередньої оплати та дострокове розірвання Договору. (а.с. 48-50). До матеріалів позовної заяви позивачем долучено докази направлення такої претензії на адресу відповідача (а.с. 51).

Однак, в матеріалах справи докази отримання Позивачем відповіді Відповідача на Претензію та докази повернення Відповідачем суми попередньої оплати - відсутні.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Відповідача ПП «ЦЕРЕРА ТЕХНОЛОДЖІС» грошові кошти в сумі 14 700 403,33 грн, що були сплачені в якості попередньої оплати за Договором поставки № 47 від 17.07.2019 року та розірвання Договору поставки № 47, укладений 13.07.2019 року між Позивачем ТОВ «ІЗІ СОФТ» та Відповідачем ПП «ЦЕРЕРА ТЕХНОЛОДЖІС».

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки №47 від 17.07.2019 року.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, за Договором поставки №47 від 17.07.2019 року було укладено ряд Специфікацій до Договору, та здійснено Позивачем авансові платежі на загальну суму 16 620 945,79 грн. У зв`язку із укладеними між Позивачем і Відповідачем Договору про відступлення прав від 19.12.2019 року та Додаткової угоди №2 від 19.12.2019 про взаємозалік однорідних зустрічних вимог, суму 16 620 945,79 грн невиконаних зобов`язань Відповідачем за Договором в частині поставки товарів/наданні послуг зменшено на 1 920 542,47 грн, що складає 14 700 403,33 грн. Даний факт підтверджується долученим до матеріалів справи складеним і підписаним сторонами Актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.05.2020 року.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

За ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Дана правова позицію повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 912/2275/17 від 20 лютого 2019 року.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, факт невиконання у передбачений Специфікаціями до Договору термін договірних зобов`язаннь відповідача щодо поставки товарів/наданні послуг.

Враховуючи викладене, а саме: порушення відповідачем строків поставки товару, визначених умовами договору поставки №47 від 17.07.2019 та приписами ч. 2 ст. 693 ГПК України, суд визнає позовні вимоги у розмірі 14 700 403,33 грн суми передплати обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про розірвання договору поставки № 47 від 17.07.2019 року - суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів. Так, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Аналогічні положення щодо моменту зміни чи розірвання договору наведені у частині 3 ст. 653 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 8.1. Договору, ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п.10.4 Договору в разі неналежного виконання обовязків за Договором, безпідставної відмови від виконання таких обовязків, або іншого істотного порушення Договору однією з Сторін Договору, інша Сторона Договору може розірвати Договір в односторонньому порядку з моменту отримання Стороною, яка порушила Договір, письмового повідомлення іншої сторони про розірвання Договору.

Таким чином, законом та договором покупцю надано право розірвати договір в односторонньому з моменту отримання постачальником, який порушив Договір, письмового повідомлення про розірвання Договору.

Судом встановлено, що у зв`язку із затримкою строків поставки товарів Відповідачем та, як зазначає позивач, втратою його зацікавленості до Договору, на виконання п. 8.6. Договору та реалізації права вимоги Позивача повернення суми попередньої оплати у розмірі 14 700 403,33 грн, 10.06.2020 року Позивач звернувся до Відповідача з претензійною вимогою про повернення у 7-денний термін суми попередньої оплати та дострокове розірвання Договору.

Враховуючи те, що позивачем було вчинено дії передбачені законом та договором для повідомлення відповідача про намір до дострокового розірвання укладеного між ними договору поставки, суд вважає звернення позивача до суду з вимогою про розірвання спірного договору у судовому порядку правомірним та дійшов висновку про підставність задоволення позову в цій частині.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На думку суду, надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 247 - 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Розірвати договір поставки №47 від 17.07.2019.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Церера Технолоджіс» (79024, Львівська обл., місто Львів, вулиця Б. Хмельницького, будинок 10Б; Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт» (04080, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 82А; Код ) 14 700 403,33 грн боргу та 222 608,05 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.11.2020.

Суддя Н.Є. Березяк