ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року

м. Черкаси справа № 925/1161/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І. розглянувши в порядку письмового провадження справу №925/1161/20 за позовом Черкаської міської ради до фізичної особи підприємця Капиці Віталія Григоровича про стягнення 30783, 63 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 30783,63 грн. безпідставно утриманих коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що за період з 01.08.2017 по 27.08.2018 відповідачем не були сплачені грошові кошти за користування ним земельною ділянкою без відповідних правовстановлюючих документів.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відзиву на позов суду не надав.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2020 вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу від 19.01.2007 № 330, посвідченого приватним нотаріусом, відповідач - фізична особа - підприємець Капиця Віталій Григорович набув у власність нерухоме майно: нежитлові будівлі, розташовані в місті Черкаси по вул. Смілянській, 179.

Дата державної реєстрації права власності на нерухоме майно: 31.01.2007; номер запису: 670 в книзі: 23.

Об`єкт нерухомого майна відповідача розташований на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Черкаси, в інтересах якої діє позивач - Черкаська міська рада, згідно повноважень визначених ст.12 Земельного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2011 рішенням Черкаської міської ради за № 3-99 було надано приватному підприємцю Капиці Віталію Григоровичу земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 2109 кв. м в оренду на 49 років (без права передачі її в суборенду) під комплекс будівель за рахунок землекористування ВАТ «Укртелеком».

Пунктом 3 зазначеного рішення відповідача було зобов`язано укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою, здійснивши його державну реєстрацію та надати один примірник Черкаській міській раді протягом двох місяців з дати прийняття рішення.

Листами від 25.04.2016 № 1401-01-25 та від 14.03.2018 № 994-01-25 на адресу відповідача, департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради надсилались повідомлення про необхідність укладення договору оренди землі.

16.05.2018 сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої в місті Черкаси по вул. Смілянська, 179. Цей Договір оренди був укладений із протоколом розбіжностей, відповідно до якого виключено пункт 31 «з» договору, за яким орендар був зобов`язаний відшкодувати Орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 18.08.2011 № 3-99 до моменту державної реєстрації права оренди.

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 03.09.2018 зазначений Договір оренди земельної ділянки був зареєстрований 28.08.2018; номер запису про інше речове право: 27740153.

На підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.03.2018 № 740/0/25-18, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2109 кв. м., що розташована в м. Черкаси по вул. Смілянській, 179, кадастровий номер :06:051:0038, становила 956 684, 58 грн.

За користування відповідачем вказаною земельною ділянкою без відповідних правовстановлюючих документів, позивач за період з 01.08.2017 по 27.08.2018 нарахував відповідачу 30783, 63 грн., які він мав би заплатити позивачу.

Ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст.3 Земельного кодексу (далі - ЗК) України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Ч.1 ст.93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. ст. 116,125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положенням ч. 1 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Ст.206 ЗК України регламентовано, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Ст.16 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди земельної ділянки із земель комунальної власності укладається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до положень ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт е частини першої статті 141 цього Кодексу).

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю -це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або

зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15.

Суд вважає, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях.

Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна, права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Суд вважає, що до моменту оформлення відповідачем права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, що є наслідком безпідставного утримання відповідачем у себе коштів, є за своїм змістом кондикційними.

До таких висновків щодо правильного застосування норм права прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (реєстраційний номер рішення 75296547). Аналогічний правовий висновок також викладений в постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.03.2018 № 740/0/25-18, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2109 кв. м., що розташована в м. Черкаси по вул. Смілянській, 179, кадастровий номер :06:051:0038, становить 956 684, 58 грн.

Відповідач не є ні власником, ні постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

За змістом вказаних приписів, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Суд вважає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Ухилення відповідача від обов`язкової сплати орендної плати за користування земельною ділянкою є підставою для застосування положень ст. ст. 1212, 1214 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельними ділянками, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (також по тексту ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Судом враховано, що відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охоронною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства.

Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних відносинах та належним позивачем є Черкаська міська рада.

Судом досліджено Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.03.2018, на підставі якого здійснені були розрахунки безпідставно утриманих грошових коштів за визначений позивачем період (з 01.08.2017 по 27.08.2018).

Судом досліджено здійснений позивачем розрахунок заборгованості за користування відповідачем земельною ділянкою, з якого вбачається, що за період з 01.08.2017 по 31.12.2017 розмір орендної плати становить 11958,56 грн.; за період з 01.01.2018 по 27.08.2018 складає 18825,07 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за користування земельною ділянкою відповідачем, розташованої в місті Черкаси по вул. Смілянській, 179 площею 0,2109 га, кадастровий номер :06:051:0038, за період з 01.08.2017 (у межах строку позовної давності) по 27.08.2018 (дата, що передує даті державної реєстрації права оренди у ДРРП), тобто за час фактичного користування земельною ділянкою без відповідних правовстановлюючих документів, сума заборгованості складає 30783, 63 грн.

Розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, суд вважає вірним і обґрунтованим.

За приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відсутність доказів оплати відповідачем заявлених до стягнення сум за період з 01.08.2017 по 27.08.2018 підтверджується Довідкою департаменту фінансової політики Черкаської міської ради від 07.08.2020 № 1239/18-08, яка міститься в матеріалах справи.

Суд вважає, що внаслідок порушення відповідачем вимог чинного законодавства міський бюджет недоотримав 30783, 63 грн орендної плати.

Таким чином, позов підлягає до задоволення і з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по орендній платі в розмірі 30783, 63 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати останнього на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи підприємця Капиці Віталія Григоровича (іден.код: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь міського бюджету м.Черкаси (балансовий рах.№ UА0023002, банк: Казначейство України (ЕАП), одержувач платежу: УК у м. Черкасах/Черкаси/, , код бюджетної класифікації: 24062200) - 30783, 63 грн. (тридцять тисяч сімсот вісімдесят три грн. 63 коп.) безпідставно утриманих коштів (орендної плати).

Стягнути з фізичної особи підприємця Капиці Віталія Григоровича (іден.код: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (; вул.Б.Вишневецького,36, м.Черкаси, 18001) - 2102 грн. (дві тисячі сто дві грн) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення підписано 24.11. 2020.

Суддя К.І.Довгань