ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

18 листопада 2020 року Справа № 926/2144/20

За позовом Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп

до Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3647,00 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Марущак Л.В.

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3647,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій стороні в наслідок настання страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 11 вересня 2018 року за участю транспортного засобу ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 3647,00 грн. Відтак, до ПрАТ УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп перейшло право вимоги до відповідача як страхувальника.

При цьому, позивач просить суд розглянути справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Ухвалою від 05 жовтня 2020 року суд залишив без руху позовну заяву. Одночасно, суд встановив строк для виправлення недоліків позовної заяви десять днів з моменту отримання цієї ухвали.

13 жовтня 2020 року позивач, на виконання вимог ухвали суду від 05 жовтня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, надіслав на адресу суду оригінал платіжного доручення № 3Р077638 від 05 серпня 2020 року про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Тобто, 13 жовтня 2020 року позивач у строк, встановлений судом, усунув недоліки зазначені в ухвалі про залишення позову без руху від 05 жовтня 2020 року.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 15 жовтня 2020 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, яке призначив на 02 листопада 2020 року.

02 листопада 2020 року сторони у судове засідання не з`явились.

При цьому, відповідач у встановлені судом строки не подав заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та не подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 02 листопада 2020 року суд постановив розгляд справи по суті в судовому засіданні відкласти на 18 листопада 2020 року. Повідомити відповідача у справі про дату час та місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області. Попередити сторін, що їхня неявка у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є наступна адреса: 58029, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Кошового, буд. 41 А.

Вся судова кореспонденція по даній справі, яка надсилалась відповідачу, була надіслана за вищезазначеною адресою.

Також суд зазначає, що ухвала від 15 жовтня 2020 року про відкриття провадження у даній справі була надіслана відповідачу та отримана останнім 26 жовтня 2020 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №442.

Судом також повідомлялось відповідача у справі про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

В той же час, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області та визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, ухвали суду вважаються врученими учасникам справи, а останні належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в судовому засіданні 18 листопада 2020 року без участі представників сторін за наявними в справі матеріалами відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

07 травня 2018 року між сторонами укладено поліс №АК/8576333 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу ЗИЛ 431412, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 щодо події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Постановою Садгірського районного суду міста Чернівці від 01.10.2018 року по справі № 726/1882/18 встановлено, що ОСОБА_1 , 11.09.2018 року, о 16:15 год., керуючи автомобілем марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Александрі, 86 в м. Чернівці, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 13.1, 12.1 правил дорожнього руху та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнав.

Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 055755 від 13.09.2018 року, схемою огляду місця ДТП, протоколом огляду транспортного засобу на наявність механічних пошкоджень від 13.09.2018 року, письмовими поясненнями.

Також постановою Садгірського районного суду міста Чернівці від 01.10.2018 року по справі № 726/1883/18 встановлено, що ОСОБА_1 , 11.09.2018 року, о 16:15 год., керуючи автомобілем марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Александрі, 86 в м. Чернівці, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП, до якого був причетний, чим порушив вимоги п. 2.10-А правил дорожнього руху та вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнав.

Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 055756 від 13.09.2018 року, письмовими поясненнями.

Вищезазначені постанови набрали законної сили.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла сторона ОСОБА_3 , яка є власником автомобіля марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2 , та надала всі необхідні документи.

На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів було складено страховий акт №62 від 01 грудня 2018 року.

На підставі вищезазначеного страхового акту та згідно платіжного доручення №ЗР088884 від 07 грудня 2018 року позивач здійснив виплату потерпілій стороні страхового відшкодування у розмірі 3647,00 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно зі статтею 38.1.1. Закону України ОСЦПВВНТЗ, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, шо входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Як вже було зазначено судом, 07 травня 2018 року між сторонами укладено поліс №АК/8576333 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу ЗИЛ 431412, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхувальником якого є Чернівецьке міське комунальне підрядне шляхово-експлуатаційне підприємство.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхувальника.

Також суд зазначає, що 11 грудня 2018 року позивачем було надіслано відповідачу претензію №62 щодо відшкодування в порядку регресу суму у розмірі 3647,00 грн, яка залишена відповідачем без реагування.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 4, 5, 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини та з огляду на вищезазначені обставини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 185, 191, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, код 24175269) до Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства (58029, м. Чернівці, вул. Кошового, 41 А, код 03357562) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3647,00 грн задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства (58029, м. Чернівці, вул. Кошового, 41 А, код 03357562) на користь Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, код 24175269) шкоду в порядку регресу у розмірі 3647,00 грн та судовий збір у розмірі 2102,00грн.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення складено та підписано 23 листопада 2020 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя О.С. Тинок