ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Справа№ 910/18950/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансенергомаш»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020

у справі № 910/18950/19 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансенергомаш»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва»

про зобов`язання вчинити дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансенергомаш» (далі - ТОВ «Трансенергомаш», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (далі - АТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ», відповідач) про зобов`язання відповідача вчинити дії з надання позивачеві письмової рознарядки на поставку продукції, зазначеної у специфікації №1 до договору поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019, посилаючись на те, що позивач (постачальник) має право поставити товар виключно після надання відповідачем (замовником) рознарядки, яка є дозволом на поставку товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/18950/19 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ані договором поставки, ані актами цивільного законодавства не встановлено обов`язку відповідача подати позивачу письмову рознарядку на поставку товару, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав примушувати відповідача до вчинення вказаних дій; позивач помилково посилається на норми ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, оскільки надіслана претензія встановлює обчислення строку виконання зобов`язання, однак не зумовлює виникнення самого зобов`язання; зважаючи на відсутність укладеного між позивачем та уповноваженою організацією АТ «Укрзалізниця» договору на предмет проведення інспекторського контролю продукції, яка повинна була постачатися на умовах договору поставки, у відповідача відсутній обов`язок з надання позивачеві письмової рознарядки на поставку продукції.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Трансенергомаш» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за нез`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що обов`язок відповідача з надання позивачеві письмової рознарядки вбачається зі змісту умов договору, згідно яких поставка продукції проводиться партіями протягом строку дії договору тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції, а умовою звільнення замовника від відповідальності за невиконання обов`язку із надання постачальнику рознарядки є лише зміна планів постачання та фінансування замовника; висновок суду про відсутність у договорі вказаного обов`язку суперечить обставинам справи та нівелює основну мету укладення договору за результатами проведення закупівлі, метою якої було придбання відповідачем відповідної продукції, а не лише укладення договору; судом не було з`ясовано наявність або відсутність обставин, які звільняють відповідача від обов`язку надати позивачеві рознарядку на поставку продукції, зазначеної в абз. 6 п. 5.2 договору; умови договору не містять жодних відкладальних умов, зокрема щодо укладення позивачем договору з уповноваженою організацією АТ «Укрзалізниця» на предмет проведення інспекторського контролю продукції, яка буде постачатися за договором, а відтак неправомірним є відмова суду у задоволенні позову з наведеної підстави.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 поновлено ТОВ «Трансенергомаш» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/18950/19, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено її до розгляду на 18.11.2020, встановлено АТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань згідно поданої в складі тендерної пропозиції гарантії та вимог Тендерної документації, а також ненадання погодження Департаментом локомотивного господарства АТ «Укрзалізниця» переліку запасних частин до електровозів серії ЧС, які планувалися до відвантаження; договір, на підставі якого заявлені позовні вимоги, закінчив свою дію, що унеможливлює виконання позовних вимог; апелянтом не зазначено в чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні 18.11.2020 представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

18.11.2020 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 12.09.2019 між Філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» (у тексті договору - замовник) та ТОВ «Трансенергомаш» (у тексті договору - постачальник) було укладено договір поставки №ЦЗВ-01-05319-01 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка та кількість якої вказується в специфікації, що є невід`ємною частиною договору, на умовах, які викладені у цьому договорі.

У п. 1.2 договору визначено найменування продукції, а саме: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до електровозів серії ЧС).

Відповідно до п. 4.3 договору сума останнього на момент його підписання складає 1 681 670,00 грн.

Поставка продукції проводиться партіями протягом строку дії договору тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядки (надання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 13.7 договору строк його дії встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2019, а в частині оплати та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено рознарядкою, і у разі необхідності, відповідним повідомленням, направленим на адресу постачальника, - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Специфікацією №1 до договору сторони погодили найменування продукції, її характеристики, кількість та вартість (а.с. 14-15).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що за змістом умов договору поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019, позивач (постачальник) має право поставити товар виключно після надання відповідачем (замовником) рознарядки, яка є дозволом на поставку товару та свідчить про готовність замовника прийняти товар.

У зв`язку з тим, що відповідач тривалий час не подавав позивачеві рознарядку на поставку товару, останній, в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, направив відповідачеві вимогу, в якій вимагав протягом 7-ми днів з дня її отримання надати рознарядку на поставку товару (а.с. 16).

Як вбачається з опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку, накладної від 06.12.2019 та інформації щодо відстеження пересилання поштового відправлення (а.с. 17-20), вказану вимогу про надання письмової рознарядки було отримано відповідачем 09.12.2019.

Посилаючись на те, що вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, обов`язок останнього щодо надання рознарядки на поставку товару не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказував на те, що договір поставки було укладено за результатами проведеної закупівлі UA-2019-04-16-000362-b. У Додатку №1 до Тендерної документації було вказано, що для продукції, що підлягає інспекторському контролю, визначеної відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.02.2016 №044, учасник повинен надати документи чи їх копії, завірені виробником або учасником, зокрема, копію гарантійного листа учасника щодо обов`язкового укладення договору з уповноваженою організацією АТ «Укрзалізниця» на предмет проведення інспекторського контролю продукції, яка буде постачатись за договором.

Позивачем було надано гарантійний лист вих. №170519/10 від 17.05.2019 щодо обов`язкового укладення договору з уповноваженою організацією АТ «Укрзалізниця» на предмет проведення інспекторського контролю продукції, яка буде постачатись по договору (а.с. 55).

З огляду на те, що позивачем не було надано для проведення інспекторського контролю продукцію, яка повинна була постачатись за договором поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019, відповідач наголошував на відсутності підстав для надання позивачеві рознарядки на поставку товару.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з умов договору поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність продукцію на умовах, які викладені у договорі; поставка продукції здійснюється тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції; строк поставки - протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки на поставку.

Таким чином, обов`язок з поставки товару виникає у позивача лише після надання відповідачем письмової рознарядки на поставку продукції, що є дозволом на поставку та свідчить про готовність відповідача прийняти товар.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Дана норма кореспондується з положенням ст.20 ГК України, в якій передбачено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у тих випадках, коли відповідач зобов`язаний був вчинити певні дії по відношенню до позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов`язок.

Тобто цей засіб захисту застосовується за наявності зобов`язальних правовідносин між позивачем та відповідачем, зокрема, може мати місце при невиконанні обов`язку сплатити кошти, передати річ кредитору, виконати роботи чи надати послуги.

Обов`язок боржника виконати певні дії повинен бути встановлений договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 14 ЦК України вказано, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, договором поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019 не встановлено обов`язку відповідача подати позивачеві письмову рознарядку на поставку товару.

Такого обов`язку також не визначено актами цивільного законодавства.

У ч. 2 ст. 14 ЦК України зазначено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Таким чином, оскільки ані умовами договору поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019, ані актом цивільного законодавства не встановлено обов`язку відповідача надати позивачеві письмову рознарядку, яка є дозволом на поставку товару, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав примушувати відповідача до вчинення вказаних дій, оскільки подання письмової рознарядки за договором не є обов`язковим для відповідача.

При цьому, суд першої інстанції правомірно зауважив, що позивач помилково посилається на норми ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки надіслана ним відповідачеві претензія встановлює обчислення строку виконання зобов`язання, однак не зумовлює його виникнення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019 було укладено за результатами проведеної закупівлі UA-2019-04-16-000362-b.

У Додатку №1 до Тендерної документації було вказано, що для продукції, що підлягає інспекторському контролю, визначеної відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» №044 від 01.02.2016, учасник повинен надати документи чи їх копії, завірені виробником або учасником, зокрема, копію гарантійного листа учасника щодо обов`язкового укладення договору з уповноваженою організацією АТ «Укрзалізниця» на предмет проведення інспекторського контролю продукції, яка буде постачатись за договором.

Як було зазначено вище, гарантійним листом вих. №170519/10 від 17.05.2019 ТОВ «Трансенергомаш» надало гарантію щодо обов`язкового укладення договору з уповноваженою організацією АТ «Укрзалізниця» на предмет проведення інспекторського контролю продукції, яка буде постачатися по договору (а.с. 55), що відповідає умовам Тендерної документації предмета закупівлі UA-2019-04-16-000362-b, зокрема п. 2.1 Додатку №1 (а.с. 56-58).

З Протоколу №Ц-з/6619 від 07.08.2019 наради при членах правління АТ «Укрзалізниця» вбачається, що з метою забезпечення своєчасності виконання поставлених завдань щодо закупівлі МТР в рамках доведених лімітів фінансових зобов`язань та недопущення поставок МТР з перевищенням встановлених, ЦЗВ та НХ мають на щомісячній основі, до погодження заявки на видачу рознарядки з ЦХ, погоджувати графіки та черговість поставок МТР в рамках лімітів в наступному порядку: - ЦЗВ - з профільними департаментами (завданням яких передбачена закупівля МТР) (а.с. 40-51).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звертався до відповідача з листом вих. 1557 від 05.11.2019, в якому просив розглянути можливість укладення договору на проведення інспекційного контролю гасників коливань (а.с. 100).

Листом вих. №15/857 від 18.11.2019 позивача було повідомлено, що причетними департаментами АТ «Укрзалізниця» проводиться розгляд ТУ 318383-004-15 «Гидравлические гасители колебаний типа УГ» щодо можливості застосування гасників коливань на локомотивах; на підставі прийнятого рішення позивача буде повідомлено про можливість інспекторського контролю гасників коливань (а.с. 101).

Листом вих. №ЦЗВ-18/6334 від 20.11.2019 відповідач звернувся до профільного департаменту - Департаменту локомотивного господарства АТ «Укрзалізниця» та просив розглянути і письмово погодити перелік запасних частин до електровозів серії ЧС, які плануються до відвантаження у грудні 2019 року за Договором поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019 з ТОВ «Трансенергомаш» (а.с. 52).

Листом вих. №ЦТ-09/2961 від 26.11.2019 Департамент локомотивного господарства повідомив відповідача про те, що ТОВ «Трансенергомаш» станом на 26.11.2019 не виконано надані у тендерній пропозиції зобов`язання щодо проведення інспекційного контролю продукції, у зв`язку з чим не погоджується відвантаження продукції (а.с. 54).

За наведених обставин, місцевий господарський суд правомірно погодився з доводами відповідача про те, що у зв`язку з невиконанням ТОВ «Трансенергомаш» взятих на себе зобов`язань згідно поданої в складі тендерної пропозиції гарантії та вимог Тендерної документації, а також ненадання погодження Департаментом локомотивного господарства АТ «Укрзалізниця» переліку запасних частин, які планувалися до відвантаження, у АТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ» відсутні підстави для надання позивачеві рознарядки на постачання продукції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ТОВ «Трансенергомаш» до АТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ» про зобов`язання вчинити дії з надання позивачеві письмової рознарядки на поставку продукції, зазначеної у Специфікації №1 до договору поставки №ЦЗВ-01-05319-01 від 12.09.2019.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/18950/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Трансенергомаш» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансенергомаш» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/18950/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/18950/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18950/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.11.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова