ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 року м.Дніпро Справа № 908/1092/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Широбокова Л.П., Кощеєва І.М

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Логистик Групп" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020, ухвалене суддею Дроздовою С.С., повний текст якого складений 08.07.2020 у справі № 908/1092/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІСС Групп", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Логистик Групп", м. Запоріжжя

про стягнення 36 413 грн. 77 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "АІСС ГРУПП" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛОГИСТИК ГРУПП" 27 600 грн. 00 коп. несплаченої заборгованості, 3 547 грн. 17 коп. пені, 3 615 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 1651 грн. 00 коп. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договіру № 109-АІ/2 018 щодо розрахунку за поставлену продукцію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 у справі №908/1092/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛОГИСТИК ГРУПП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АІСС ГРУПП" 27 600 грн. 00 коп. заборгованості, 3 547 грн. 17 коп. пені, 3 615 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 1 651 грн. 00 коп. 3 % річних, 2 102 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Логистик Групп" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, порушення права відповідача на захист та участь у судовому процесі, оскільки останній не отримав ні позовної заяви з додатками, ні ухвал суду, окрім ухвали від 24.06.2020, нез"ясування обставин справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема апелянт зазначає, що саме позивачем не виконані умови договору, не здійснені дії з усунення недоліків виконаних робіт, отже, позовні вимоги є абсолютно безпідставними, а рішення суду першої інстанції в даній справі є помилковим та таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт наголошує, що у суді першої інстанції відповідач не мав можливості надати належні докази щодо - нібито виконання в повному обсязі робіт з боку позивача, з огляду на неповідомлення про судове засідання 03.07.2020 року.

Узагальнені доводи інших учасників справи.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так, позивач зазначає, що відповідач бажає уникнути реальної відповідальності за вчинене господарське порушення у вигляді несплати заборгованості, мотивуючи самостійно створеними підставами для апеляційного оскарження, оскільки відповідач свідомо не приймав участь у розгляді справи, маючи намір оскаржити рішення на підставі його незалучення.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Логистик Групп"на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 у справі №908/1092/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Учасникам справи роз`яснено право подати відзив на апеляційну скаргу, встановлено строк для його подання, а також право подати клопотання та заяви (за наявності), додаткові докази (за наявності) та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції, заперечення на заяви та клопотання, встановлено строк їх подання.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

09.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АІСС ГРУПП" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛОГИСТИК ГРУПП" (замовник) укладено договір № 109-АІ/2 018.

Відповідно п. 1.1 договору виконавець зобов`язується провести поставку секційніх воріт та металоконструкціі в звороті (тамбур) в кількості, за ціною та конфігурацією, вказаними у Дод. № 1 до договору - Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 договору виконавець зобов`язується надати послуги надати послуги з монтажу секційних воріт та металоконструкціі в звороті (тамбур) , відповідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було доставлено та встановлено секційні ворота та металоконструкції в звороті (тамбур) вчасно та у повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною № -5 від 20 квітня 2018 року та підписаним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 6 від 20.04.2018.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 17.04.2018 сторони дійшли обопільної згоди внести зміни до договору № 109-АІ/2 018 від 09.02.2018, а саме у пункт 3 підпункті 3.1 договору 109-АІ/2 018 від 09.02.2018. Змінити загальну вартість Договору з 219000,00 (Двісті дев`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) в т.ч. ПДВ 36500,00 - гривень на загальну вартість 240 000,00 (Двісті сорок тисяч гривень 00 копійок) в т.ч. ПДВ 40000,00 гривень.

Матеріалами справи також встановлено, що на виконання договору відповідачем 12.02.2018 було сплачено передоплату у розмірі 179 000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 262 від 12.02.2018 та 33 400 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 320 від 26.04.2018.

Відповідно до п. 3.4 договору кінцевий розрахунок, що становить 40 000 грн. 00 коп., в т.ч, ПДВ - 6 666 грн. 00 коп., замовник здійснює протягом 2 банківських днів з дня поставки продукції та підписання видаткової накладної (Акту прийому-передачі виконаних робіт).

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, позивач прийняті на себе зобов`язання виконав належним чином, здійснив поставку та встановлення секційних воріт та металоконструкції в звороті (тамбур). Відповідач в порушення п. 3.4 договору кінцевий розрахунок не здійснив протягом 2 банківських днів з дня поставки продукції та підписання видаткової накладної (Акту прийому-передачі виконаних робіт), несплачена відповідачем заборгованість за договором склала 27 600 грн. 00 коп. Оскільки, відповідач не здійснив оплату в розмірі 27 600 грн. 00 коп., у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією № 01/2020 від 21.04.2020 про сплату заборгованості, яка залишилася відповідачем без відповіді та задоволення.

Внаслідок відмови відповідача у добровільному порядку сплати заборгованість позивач звернувся із позовом до суду із вимогою про стягнення з відповідача 27 600 грн. 00 коп. несплаченої заборгованості, 3 547 грн. 17 коп. пені, 3 615 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 1651 грн. 00 коп. 3 % річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати увстановлений строк

(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач прийняті на себе зобов`язання виконав належним чином, здійснив поставку та встановлення секційних воріт та металоконструкції в звороті (тамбур). Відповідач в порушення п. 3.4 договору кінцевий розрахунок не здійснив протягом 2 банківських днів з дня поставки продукції та підписання видаткової накладної (Акту прийому-передачі виконаних робіт), несплачена відповідачем заборгованість за договором склала 27 600 грн. 00 коп.

Пунктом п. 6.3 договору сторонами узгоджено, що в разі прострочення термінів оплати передбачених п. 3.4 даного договору, замовник сплачує виконавцю вартість договору відповідно до п. 3.5 даного договору, а також пеню у розмірі 0,5% від вартості простроченого платежу за кожен день затримки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Перевіривши наведені вище підстави для нарахування та пред`явлення позивачем відповідачу вимог про стягнення з останнього пені, перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення пені розмірі 3 547 грн. 17 коп.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних - 1 651 грн. 00 коп. та 3 615 грн. 60 коп. втрат від інфляції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач довів суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань за договором № 109-АІ/2 018 в повному обсязі.

За змістом статей 2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарським судом Запорізької області ухвали направлялися сторонам вчасно протягом усього розгляду справи, в т.ч. про відкриття провадження по справі. До того ж, відповідач ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується ухвалою від 24.06.2020 року, заявою відповідача про ознайомлення з матеріалами судової справи та відміткою про факт ознайомлення 12.06.2020 року. Проте, відповідачем не було надано відзиву на позовну заяву із зазначенням усіх обставин, необхідних для вирішення спору по суті.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила те, що відповідач намагається уникнути відповідальності за вчинене господарське порушення у вигляді несплати заборгованості, мотивуючи самостійно створеними підставами для апеляційного оскарження, зокрема оскарженням рішення на підставі його незалучення.

До того ж матеріали справи не містять доказу, який би заперечив факт виконання позивачем робіт за замовленням відповідача в рамках договору № 109-АЇ/2 018 від 09.02.2018 р. Договір виконано вчасно та у повному обсязі; протягом періоду 2018-2020 років відповідач не направляв на адресу позивача вимог гарантійного обслуговування встановленого обладнання, а також не звертався із позовами з цього приводу; гарантійні зобов`язання не є предметом позову та даної справи, а отже відповідач має право звернутися з окремим позовом до позивача відповідно норм чинного законодавства, а не створювати підстав для перегляду обґрунтованого рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Логистик Групп" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 20.11.2020р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Кощеєв