РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020Справа № 910/5539/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) Акціонерне товариство "Банк "Український капітал"

2) Кабінет Міністрів України

3) Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про визнання договору недійсним

Представники:

від позивача: Гоцко Р.В.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: Юрченко О.В.;

від третьої особи-3: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр" (далі-відповідач) про визнання недійсним договору № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний правочин укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення таких правочинів. Крім того, позивач зазначає, що посадова особа Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" не повідомило наглядову раду/ єдиного акціонера ПАТ "Аграрний фонд" про укладення спірного правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.05.2020. Залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Банк "Український капітал".

12.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав заяву про визнання позову, відповідно до якої відповідач визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить постановити рішення в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України.

27.05.2020 відповідач через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання, в якому зазначає, що заяву про визнання позову було подано відповідачем помилково та просить суд заяву про визнання позову вважати відкликаною.

Також, 27.05.2020 відповідач подав заяву про застосування позовної давності, в якій зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом на 10 місяців, у зв'язку з чим просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

У судовому засіданні 28.05.2020 оголошено перерву до 02.07.2020.

29.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначає, що після укладення спірного договору сторонами підписано акт виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 № 07-БВ06/16 та ТОВ "Фінансова компанія "Фінцентр" було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 87171363,80 грн згідно умов договору, що свідчить про наступне схвалення правочину.

29.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Акціонерного товариства "Банк "Український капітал" надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначає, що вартість оскаржуваного правочину становить менше 3 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності позивача, що свідчить про достатність повноважень на укладення договору та відсутність порушень інших умов статуту. Також, третя особа зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності.

23.06.2020 позивач через відділ автоматизованого документообігу суду подав відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначає, що про факт укладення спірного договору позивачу стало відомо тільки 15.11.2019, а отже позовна заява подана ним у межах строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 залучено до участі у справі, у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України та Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України. Зокрема, зобов'язано Кабінет Міністрів України та Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у строк до 20.08.2020 надати суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин, з урахуванням положень ч. 3-7 ст. 165 ГПК. Підготовче засідання відкладено на 20.08.2020.

27.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання на виконання ухвали суду від 02.07.2020, в якому він просить суд долучити до матеріалів справи докази направлення копій позовних заяв з додатками третім особам.

06.08.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про зміну найменування та місцезнаходження юридичної особи з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на Акціонерне товариство «Аграрний фонд».

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у розділі «Повне найменування юридичної особи» зазначено Акціонерне товариство «Аграрний фонд», код ЄДРПОУ - 38926880.

Враховуючи наведене, судом змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на Акціонерне товариство «Аграрний фонд».

17.08.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання, в якому він повідомляє, що наказом АТ «Аграрний фонд» №80 від 14.05.2020 скасовано всі довіреності на представництво інтересів АТ «Аграрний фонд», в тому числі на Мельникова Дениса Олександровича, тож останній не є представником АТ «Аграрний фонд».

19.08.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення, в яких третя особа просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення відповідно до норм чинного законодавства з урахуванням викладеного у поясненнях.

У судовому засіданні 20.08.2020 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 01.10.2020.

14.09.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Кабінету Міністрів України надійшли додаткові пояснення, в яких третя особа-2 зазначає, що вартість оскаржуваного правочину складає менше 3% вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності АТ «Аграрний Фонд», що не потребує прийняття загальними зборами рішення щодо його укладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/5539/20 призначено на 05.11.2020.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, 04.11.2020 до суду надійшло клопотання відповідача (надіслане на електронну пошту суду), в якому відповідач просить суд перенести судове засідання на іншу дату, у зв'язку з перебування представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр" на лікарняному.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відзначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, а зазначені в клопотанні обставини не є підставою для його задоволення, тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представники третьої особи-1 та третьої особи-3 у судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Приймаючи до уваги, що представники третьої особи-1 та третьої особи-3 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників третьої особи-1 та третьої особи-3 не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.11.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи-2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд", в особі виконавчого директора Зубарєва Миколи Олексійовича, що діє на підставі довіреності від 27.05.2016 № 128-02/16 (далі - довіритель) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (далі - повірений) укладено договір доручення № 06-БД 06/16 на продаж цінних паперів, відповідно до якого довіритель, в порядку та на умовах визначених цим договором та чинним законодавством України, доручає, а повірений приймає на себе зобов'язання надати за винагороду посередницькі послуги та виконати від імені та за рахунок довірителя продаж цінних паперів, а саме укласти та підписати на вторинному позабіржовому ринку цінних паперів договір купівлі-продажу цінних паперів, який передбачає продаж цінних паперів третій особі (далі покупець).

Пунктом 1.2. договору визначена характеристика цінних паперів, а саме: емітет ЦП - Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будагрокапітал»; код цінних паперів - UA; номінальна вартість одного ЦП - 100, 00 грн; кількість ЦП - 294 299 штук; ціна одного ЦП - 296, 20 грн; сума договору купівлі-продажу - 87 171 363, 80 грн.

Сума договору становить 87 171 363, 80 грн, без ПДВ (п. 1.3. договору).

Згідно п. 3.2. договору, за отримані послуги за цим договором протягом 5 робочих днів з дати отримання звіту про виконання доручення довіритель сплачує повіреному комісійну винагороду у сумі 43 585, 68 грн, без ПДВ, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок повіреного.

Так, 24.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр" (далі - покупець) та Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (далі - продавець), від імені та за рахунок якого на підставі договору доручення від 24.06.2016 № 06-БД 06/16 діє повірений - Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" укладено договір № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів, умовами якого передбачено, що продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити наступні цінні папери: акції прості іменні бездокументарні; емітет ЦП - Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будагрокапітал»; код цінних паперів - UA; номінальна вартість одного ЦП - 100, 00 грн; кількість ЦП - 294 299 штук; ціна одного ЦП - 296, 20 грн; загальна номінальна вартість ЦП - 29 429 900, 00 грн.

Загальна сума договору становить 87 171 363, 80 грн (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору покупець зобов'язаний оплатити (можлива оплата частинами) продавцю загальну суму договору зазначену в п. 1.2. цього договору в повному обсязі до 29.06.2016 включно.

Згідно п. 3.1. договору, сторони у строк до 29.06.2016 включно здійснюють перехід права власності на ЦП. Поставка ЦП за цим договором здійснюється в межах депозитарної системи України та передбачає додержання принципу «поставка цінних паперів проти оплати».

Пунктом 3.2. договору передбачено, що у строк, зазначений у п. 3.1. договору, продавець зобов'язується здійснити поставку (переказ) ЦП з рахунку в цінних паперах № 300616-UA40050529 у депозитарній установі АТ «Ощадбанк», депозитарний код рахунку в ЦП депозитарної установи № 100024-UA30300616 рахунок в цінних паперах покупця № 401281-UА40008537 у депозитарній установі. ТОВ «Навігатор-Інвест».

За умовами п. 3.3. договору, у строк, зазначений у п. 3.1. цього договору, покупець зобов'язується отримати (зарахувати) ЦП на рахунок в цінних паперах № 401281-UA40008537 у депозитарній установі ТОВ «Навігатор-Інвест», депозитарний код рахунку в ЦП депозитарної установи № 100024-UА40401281.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків та здійснення всіх розрахунків між сторонами згідно умов цього договору, що підтверджується підписанням акту виконання зобов'язань. Акт виконання зобов'язань укладається у трьох оригінальних примірниках, один для продавця, другий для покупця, третій для повіреного продавця (п. 8.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2016 Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд", в особі директора виконавчого Зубарєва Миколи Олексійовича (довіритель) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (повірений) складено та підписано акт виконання зобов'язань за договором доручення на продаж цінних паперів № 06-БД06/16 від 24.06.2016, відповідно до якого на дату підписання цього акту повірений повністю виконав свої зобов'язання за договором доручення на продаж цінних паперів від 24.06.2016 № 06-БД06/16, а саме: повірений уклав від імені і за рахунок довірителя договір купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 № 07-БВ 06/16; повірений перерахував грошові кошти, отримані від покупця відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 № 07-БВ 06/16, на поточний рахунок довірителя у повному обсязі.

Повірений надав довірителю звіт про виконання доручення, а довіритель прийняв без зауважень звіт про виконання доручення і сплатив комісійну винагороду, передбачену договором доручення на продаж цінних паперів від 24.06.2016 № 06-БД06/16 (п. 2 акту).

З моменту підписання цього акта зобов'язання повіреного та довірителя за договором доручення на продаж цінних паперів від 24.06.2016 № 06-БД06/16 припиняються у зв'язку з їх повним виконанням, та вказаний договір вважається виконаним (п. 4 акту).

Отже, обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що спірний договір № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 підписаний особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення таких правочинів, оскільки посадова особа позивача - ОСОБА_2 не повідомив наглядову раду та/або акціонера АТ «Аграрний фонд» про укладення спірного правочину, при цьому, позивач зазначає, що єдиний акціонер АТ «Аграрний фонд» - Кабінет Міністрів України не погоджував укладення договору, вчиненого головою правління АТ «Аграрний фонд» ОСОБА_2 під час перебування на посаді голови правління, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним договір № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом якого вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договором є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частини 1, 2, 4 статті 202 Цивільного кодексу України).

Як зазначено судом вище, 24.06.2016 між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд", в особі директора виконавчого Зубарєва Миколи Олексійовича, що діє на підставі довіреності від 27.05.2016 № 128-02/16 (довіритель) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (повірений) укладено договір доручення № 06-БД 06/16 на продаж цінних паперів, а саме: емітет ЦП - Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будагрокапітал»; код цінних паперів - UA; номінальна вартість одного ЦП - 100, 00 грн; кількість ЦП - 294 299 штук; ціна одного ЦП - 296, 20 грн; сума договору купівлі-продажу - 87 171 363, 80 грн.

В свою чергу, 24.06.2016 Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (продавець), від імені та за рахунок якого на підставі договору доручення від 24.06.2016 № 06-БД 06/16 діє повірений - Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр" (покупець) договір № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів: акції прості іменні бездокументарні; емітет ЦП - Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будагрокапітал»; код цінних паперів - UA; номінальна вартість одного ЦП - 100, 00 грн; кількість ЦП - 294 299 штук; ціна одного ЦП - 296, 20 грн; загальна номінальна вартість ЦП - 29 429 900, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тож, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Отже, як зазначає позивач, договір № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 підписаний особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення таких правочинів, оскільки посадова особа позивача - ОСОБА_2 не повідомив наглядову раду та/або акціонера АТ «Аграрний фонд» про укладення спірного правочину, при цьому, позивач зазначає, що єдиний акціонер АТ «Аграрний фонд» - Кабінет Міністрів України не погоджував укладення договору, вчиненого головою правління АТ «Аграрний фонд» ОСОБА_2 під час перебування на посаді.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 № 175-р «Про призначення ОСОБА_2 головою правління публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"» призначено ОСОБА_2 головою правління Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд".

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.10.2019 № 1059-р Про звільнення ОСОБА_2 з посади голови правління Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" звільнено ОСОБА_2 з посади голови правління Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд".

Таким чином, на момент укладення спірного правочину ОСОБА_2 був головою правління Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд".

Проте, суд зазначає, що спірний договір не містить посилання на його укладення Акціонерним товариством "Аграрний фонд" в особі ОСОБА_2, тобто сам договір не укладався безпосередньо ОСОБА_2.

Разом з тим, як вбачається зі змісту спірного правочину, він укладений Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" від імені Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", в свою чергу, договір доручення № 06-БД 06/16 на продаж цінних паперів від 24.06.2016, яким уповноважено ПАТ "Банк "Український капітал" на продаж цінних паперів підписаний виконавчим директором Зубарєвим Миколою Олексійовичем, який діє на підставі довіреності від 27.05.2016 № 128-02/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ч. 1 ст. 239 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Так, відповідно до довіреності від 27.05.2016 № 128-02/16 Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" в особі голови правління ОСОБА_2, який діє на підставі Статуту було уповноважено директора виконавчого Зубарєва Миколу Олексійовича діяти від імені ПАТ «Аграрний фонд» для чого надано право, зокрема видавати накази та розпорядження з будь-яких питань, в тому числі, але не обмежуючись, з кадрових питань, вчиняти від імені ПАТ «Аграрний фонд» будь-які правочини, розпоряджатися відповідно до законодавства та Статуту Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 698, майном ПАТ «Аграрний фонд», в тому числі коштами, підписувати будь-які фінансові та інші документи, листи необхідні для забезпечення поточної діяльності. Довіреність видана без права передоручення і дійсна до 30.06.2016.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ч. 1 ст. 239 Цивільного кодексу України).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 698 (чинна на момент укладення спірного правочину) «Про затвердження Статуту публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"» затверджено Статут Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (далі - Товариство).

Відповідно до п.п. 6, 7 Статуту, засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Єдиним акціонером Товариства є держава в особі Мінагрополітики.

Згідно п. 33 Статуту, органами Товариства є: загальні збори; наглядова рада; правління; ревізійна комісія.

Вищим органом Товариства є загальні збори (п. 34 Статуту).

У відповідності до п. 36 Статуту, на період коли єдиним засновником та акціонером Товариства є держава, зокрема повноваження загальних зборів здійснюються Мінагрополітики без скликання загальних зборів; повноваження, визначені підпунктами 2, 5-8 і 22 пункту 35 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики; голова правління призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики.

Відповідно до п. 43 Статуту, правління є виконавчим колегіальним органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю. До складу правління входять голова правління, перший заступник голови правління, заступники голови правління та інші члени правління. Голова правління призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Мінагрополітики. Контракт з головою правління укладає Мінагрополітики за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 47 Статуту визначено, що голова правління організовує роботу правління та в період між засіданнями правління здійснює безпосереднє керівництво Товариством, вирішує всі питання діяльності Товариства, крім тих, що належать до виключної компетенції інших органів Товариства.

У відповідності до п. 48 Статуту, голова правління, зокрема:

1) без довіреності: вчиняє від імені Товариства правочини, зокрема розпоряджається відповідно до законодавства та цього Статуту майном Товариства, в тому числі коштами; підписує договори, зокрема зовнішньоекономічні договори (контракти);

2) представляє Товариство у відносинах з іншими суб'єктами господарської діяльності та фізичними особами на території України та за її межами;

3) видає від імені Товариства довіреності.

Таким чином, відповідно до Статуту АТ «Аграрний фонд» голова правління має повноваження на вчинення правочинів від імені товариства без довіреності, а також видає від імені Товариства довіреності.

Суд зазначає, що загальна сума спірного договору № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 становить 87 171 363, 80 грн.

Відповідно до п. 35 Статуту, до повноважень загальних зборів належить, зокрема прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.

Крім того, згідно п. 45 Статуту, до повноважень правління належить, зокрема прийняття рішення про вчинення правочину у разі, коли ринкова вартість майна або послуг становить від 5 до 10 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.

Відповідно до Консолідованого балансу (Консолідований звіт про фінансовий стан) ПАТ «Аграрний фонд» станом на 31.12.2015 та 31.12.2014 розміщеного на офіційному сайті Аграрного фонду http://agrofond.gov.ua/, вартість активів, за даними останньої річної фінансової звітності позивача станом на 31.12.2015 становила 3 811 119 000, 00 грн.

Тож, вартість оскаржуваного договору становить менше 3 (трьох) % вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності позивача, тобто спірний правочин не є значним в розумінні наведених вище положень Статуту, що не потребує як отримання погодження наглядової ради, так і прийняття рішення загальними зборами про його укладення.

Таким чином, суд зазначає, що ОСОБА_2. в межах наданих йому повноважень Статутом ПАТ "Аграрний фонд", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 698 було видано довіреність від 27.05.2016 № 128-02/16 виконавчому директору Зубарєву М. О. діяти від імені ПАТ «Аграрний фонд», зокрема на вчинення від імені ПАТ «Аграрний фонд» правочину.

Тож, на підставі довіреності від 27.05.2016 № 128-02/16 Зубарєвим М.О. було укладено договір доручення № 06-БД 06/16 від 24.06.2016, яким доручено Публічному акціонерному товариству "Банк "Український капітал" укладення від імені ПАТ "Аграрний фонд" спірного договору, ціна якого не перевищує 3 % вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності позивача.

В абзаці 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним договір № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення такого правочину.

Крім того, частиною 1 ст. 241 Цивільного кодексу України передбачено, що, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. № 11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Як вбачається із матеріалів справи 04.07.2016 Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд", (довіритель) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (повірений) складено та підписано акт виконання зобов'язань за договором доручення на продаж цінних паперів № 06-БД06/16 від 24.06.2016, відповідно до якого на дату підписання цього акту повірений повністю виконав свої зобов'язання за договором доручення на продаж цінних паперів від 24.06.2016 № 06-БД06/16, а саме: повірений уклав від імені і за рахунок довірителя договір купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 № 07-БВ 06/16; повірений перерахував грошові кошти, отримані від покупця відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 № 07-БВ 06/16, на поточний рахунок довірителя у повному обсязі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр" на виконання договору № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016 було перераховано Публічному акціонерному товариству "Банк "Український капітал", який в свою чергу перерахував Публічному акціонерному товариству "Аграрний фонд" (п. 1 акту) грошові кошти у розмірі 87 171 363, 80 грн, що підтверджується банківською випискою та платіжним дорученням № 126 від 29.06.2016.

Тобто, позивачем було зараховано грошові кошти, які надійшли від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр" на виконання спірного договору № 07-БВ 06/16 купівлі-продажу цінних паперів від 24.06.2016, що свідчить про схвалення позивачем спірного правочину.

Отже, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінцентр" про визнання договору недійсним не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 16.11.2020

Суддя С. О. Щербаков