Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" листопада 2020 р. м. Рівне Справа №918/1164/15

Господарський суд Рівненської області у складі колегії: головуючий суддя О. Андрійчук, судді: В. Войтюк, В. Марач, розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про визнання наказу №918/1164/18 від 25.09.2018 таким, що не підлягає виконанню,

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот",

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ"

про стягнення коштів,

за участю представників учасників:

від позивача (стягувача): не з`явився,

від відповідача (боржника): І. Поляк, дов. № 778-юд від 10.02.2020,

від третьої особи: не з`явився,

від Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС»: О. Горєлов, дов. від 17.11.2020,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення 45 902 961,23 доларів США за кредитом та процентами.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.05.2018, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.09.2018, позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задоволено частково, вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 45 902 961,23 доларів США, з яких: 44 663 849,56 доларів США (гривневий еквівалент станом на 25.08.2015 становить 986 872 053,16 грн прострочена заборгованість за кредитом) та прострочених процентів за користування кредитом в сумі 1 239 111,67 доларів США (гривневий еквівалент станом на 25.08.2015 становить 27 378 846,43 грн), а також 182 700,00 грн судового збору.

На виконання рішення суду від 07.05.2018 господарським судом видано наказ № 918/1164/15 від 25.09.2018 .

Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" 23.10.2020 звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про визнання наказу Господарського суду Рівненської області № 918/1164/18 від 25.09.2018 таким, що не підлягає виконанню.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області № 01-04/54/2020 від 26.10.2020 відповідно до п. 2.3.49-2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1164/15, за результатами якого відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 склад судової колегії сформовано таким чином: А. Качур - головуючий суддя, судді: В. Марач, Ю. Романюк.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 27.10.2020, у зв`язку з перебуванням судді Ю. Романюк у відпустці з 26.10.2020 по 30.10.2020, відповідно до п. 2.3.25, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/1164/15, за результатами якого відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 склад судової колегії сформовано таким чином: А. Качур - головуючий суддя, судді: В. Войтюк, В. Марач.

Ухвалою суду від 27.10.2020 розгляд вказаної заяви призначено на 02.11.2020.

Заявником 30.10.2020 подано заяву про залишення без розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 02.11.2020 заяву про визнання наказу від 25.09.2018 таким, що не підлягає виконанню, залишено без розгляду.

Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" 12.11.2020 повторно звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про визнання наказу Господарського суду Рівненської області №918/1164/18 від 25.09.2018 таким, що не підлягає виконанню.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 12.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді А. Качура у період з 09.11.2020 по 13.11.2020 на підвищенні кваліфікації, а з 16.11.2020 по 19.11.2020 - у відпустці, відповідно до п. 7.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області, затверджених рішенням зборів суддів Господарського суду Рівненської області №1 від 06.02.2020, з метою недопущення порушення передбаченого законом строку прийняття до розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та дотримання строків розгляду такої заяви, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1164/15, за результатами якого відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020 склад судової колегії сформовано таким чином: О. Андрійчук - головуючий суддя, судді: В. Войтюк, В. Марач.

Ухвалою суду від 13.11.2020 справу прийнято до провадження у складі колегії суддів: О. Андрійчук - головуючий суддя, судді: В. Войтюк, В. Марач, розгляд заяви про визнання наказу у справі № 918/1164/15 таким, що не підлягає виконанню, призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.11.2020.

20.11.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС» надійшли пояснення у цій справі.

У судове засідання з`явилися представники відповідача (боржника) та Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС», представники позивача (стягувача) та третьої особи не з`явилися, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ГПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви без участі представників позивача (стягувача) та третьої особи.

Суд, розглянувши заяву, установив таке.

Заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована тим, що у процесі примусового виконання судового рішення у цій справі, відкритого на підставі постанови ВП № 57556013 Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.10.2018, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило права вимоги виконання зобов`язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013, які повністю включають в себе суму, визначену до стягнення у наказі Господарського суду Рівненської області № 918/1164/15 від 25.09.2018, новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС» на підставі договору про відступлення права вимоги № 39/486 від 07.06.2019.

Після відступленням права вимоги Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» подало до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про повернення без виконання виконавчого документа відповідно до п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим винесена постанова ВП № 57556013 від 09.09.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Заразом за заявою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», уже після відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС», Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63284507 від 13.10.2020 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», перед яким у відповідача уже немає жодних зобов`язань. При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС», як законний стягувач, позбавлене можливості вчиняти будь-які дії, пов`язані із примусовим виконанням судового рішення у цій справі.

Ураховуючи зазначене, заявник просить суд визнати вказаний наказ таким, що не підлягає виконанню, з підстав, передбачених ст. 328 ГПК України, а саме: з інших причин, не пов`язаних з припиненням обов`язку боржника, зокрема внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС» заперечує проти дій Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», уважаючи себе кредитором (стягувачем) по відношенню до Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ», та наполягає на задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 ст. 328 ГПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Стаття 328 ГПК України містить вичерпний перелік підстав, які дають право боржникові вимагати визнання наказу суду таким, що не підлягає виконанню.

Наведені підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц).

У свою чергу, як установлено судом із фактичних обставин справи, 07.06.2019 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 39/486, за п. 4.2. якого передбачені цим договором права вимоги по зобов`язаннях за кредитним договором переходять до нового кредитора в порядку, передбаченому п. 2.1.1. та абз. 2 п. 4.2. цього договору. З моменту зарахування у повному обсязі суми відшкодування за відступлення права вимоги за кредитним договором, відповідно до умов п. 2.1.1. цього договору, вважається, що до нового кредитора перейшли всі права кредитора у відношенні до боржника за кредитним договором, які існують на момент укладення цього договору та які виникнуть за кредитним договором в майбутньому.

Товариством з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС» сплачено на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» визначену договором про відступлення права вимоги № 39/486 від 07.06.2019 суму відшкодування за відступлення права вимоги, що вказує на перехід до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС» всіх прав кредитора у відношенні до Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013, які існували на момент укладення договору про відступлення права вимоги та які виникнуть за кредитним договором в майбутньому.

Про вказані обставини свідчить також платіжні доручення, акт звірки відсутності заборгованості та акт приймання передачі документів від 09.09.2020 за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013.

Отже, у спірних правовідносинах відбулася заміна сторони (стягувача) у зобов`язанні, саме: з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС».

Відповідно до положень ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 52 ГПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ході розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, судом установлено, що між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 39/486 від 07.06.2019, за яким первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013, які повністю включають в себе суму, визначену до стягнення у наказі Господарського суду Рівненської області № 918/1164/15 від 25.09.2018, грошові кошти за відступлення права вимоги сплачені.

Отже, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 334 ГПК України, згідно з якими у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, а не ст. 328 ГПК України в частині визнання наказу таким, що не підлягає до виконання.

Щодо пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДУС ФІНАНС», відповідно до яких заявник вправі самостійно визначити спосіб захисту своїх прав, то суд уважає за необхідне зазначити таке.

Вказане право не є абсолютним та підлягає перевірці судом на предмет його відповідності нормам матеріального та процесуального права, зокрема і на дотримання процедури, установленої процесуальним законом.

У свою чергу, правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура наповнює зміст діяльності суб`єктів владних повноважень, визначає принципи та правила здійснення ними дискреційних повноважень, встановлює обмеження щодо них і запобігає їхньому свавільному застосуванню, пояснює необхідність їх застосування та дотримання в сенсі справедливого ставлення до особи. Установлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень. Вона (правова процедура) спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") зобов`язаний надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати при вирішенні спору.

Давши правову кваліфікацію відносинам сторін, суд установив, належним способом захисту є заміна сторони у виконавчому провадженні, а не визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки судове рішення у справі не виконане, обов`язок боржника щодо його виконання не припинився, змінився лише стягувач, на користь якого підлягає виконанню таке рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" обов`язковість виконання рішення є однією із засад виконання виконавчого провадження.

Частиною 3 ст. 2 ГПК України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; обов`язковість судового рішення.

За змістом ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

У рішенні у справі "Янголенко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Отже, виконавче провадження не має бути відокремлено від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Наведене свідчить, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна вчинити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст .6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення у справі «Hornsby v. Greece»). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi v. Italy»).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України", у справі «Крищук проти України»).

За таких обставин, зважаючи, що контроль за виконанням судового рішення покладено саме на суд, беручи до уваги, що судове рішення у справі не виконане, а обов`язок боржника по його виконанню у будь-який спосіб не припинився, суд, давши правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установив, що до спірних правовідносин підлягають застосування норми, пов`язані із заміною стягувача у виконавчому провадженні, а не визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстави для задоволення заяви Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» відсутні.

Окремо суд уважає за необхідне зазначити, що дії заявника, пов`язані із підміною понять, можуть бути розцінені як зловживання процесуальними правами, а також призвести до порушень інтересів держави в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зокрема щодо недоотримання Державним бюджетом України виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, як це передбачено ст. 27 Законом України "Про виконавче провадження".

Керуючись ст. 234, 235, 328 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/ .

Ухвала підписана 24.11.2020.

Головуючий суддя О. Андрійчук

Судді: В. Войтюк

В. Марач