ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Справа № 915/1037/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 159; ідентифікаційний код 05410263)

до відповідача: Новобузької міської ради (55600, Миколаївська обл., Новобузький район, м. Новий Буг, площа Свободи, буд. 42; ідентифікаційний код 04056598)

про: стягнення 269374,00 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

29.07.2020 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 540007-Сл-14978-0720 від 27.07.2020 (з додатками), в якій справить суд:

- прийняти позовну заяву та призначити справу до розгляду;

- стягнути з Новобузької міської ради на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» вартість послуг з розподілу природного газу за неврегульований небаланс в сумі 269374,00 грн;

- стягнути з Новобузької міської ради на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» судові витрати.

Додатково до матеріалів позовної заяви позивачем 29.07.2020 з супровідним листом б/н від 28.07.2020 (вх. № 9285/20) подано до суду платіжне доручення про доплату судового збору.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: заяви-приєднання № 42ВВ540-607-19 від 01.01.2019 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) з додатками до неї; повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання (5 шт.); актів про відмову керівництва підприємства припинити (обмежити) споживання природного газу (5 шт.); повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника / постачальник яких не подав номінацію на точки виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС / постачальник яких ініціював припинення їх газопостачання (5 шт.); наказів ПАТ «Миколаївгаз» «Про ціну природного газу щодобових небалансів» (5 шт.); актів наданих послуг з розподілу природного газу (5 шт.); рахунків на оплату (5 шт.); листування учасників справи; застосування положень Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, статті 13 Закону України «Про ринок природного газу», статей 258, 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 193, 232 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що відповідач з 19-31 березня, з 1-25 квітня, з 1-2, 5-7, 12- 16, 19-30 травня, з 3-5, 9-12, 18-20, 23-26, 30 червня, з 1-9 липня 2019 р. отримав природний газ в результаті несанкціонованого відбору. Газ, спожитий у спірний період був отриманий споживачем без жодної правової підстави, що й стало підставою для звернення до суду із самостійними вимогами про компенсацію вартості природного газу, спожитого відповідачем.

Ухвалою суду від 19.08.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1037/20 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29 вересня 2020 року о 09:45; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 25.09.2020, у зв`язку з проходженням суддею Смородіновою О.Г. підготовки суддів місцевих господарських судів, організованої Одеським регіональним відділенням Національної школи суддів України у період з 28 вересня по 02 жовтня 2020 року (відповідно до наказу Господарського суду Миколаївської області № 9-в від 24.09.2020), підготовче засідання у справі № 915/1037/20 було відкладено на 13 жовтня 2020 року о 09:45.

27.10.2020 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- уточнення до заяви про виправлення недоліків № 540007-Сл-21150-1020 від 27.10.2020;

- додаткові пояснення № 540007-Сл-21151-1020 від 27.11.2020 на виконання вимог ухвали суду від 13.10.2020.

28.10.2020 до суду від відповідача надійшов відзив № 1236.0212 від 23.10.2020.

При цьому, суд відмічає, що у відзиві № 1236.0212 від 23.10.2020 перед назвою посади Новобузького міського голови проставлено риску, що свідчить про підписання цих документів іншою особою замість міського голови.

За такого, відзив № 1236.0212 від 23.10.2020 не може бути прийнято судом до розгляду.

Ухвалою суду від 29.10.2020 було відкладено підготовче засідання на 12 листопада 2020 року о 11:45; приписано відповідачу у строк до 09.11.2020 надати суду та направити позивачу відзив на позовну заяву, оформлений із дотриманням вимог ст. 165 ГПК України.

11.11.2020 до суду від відповідача надійшов відзив по позовну заяву № 1280-02-12 від 06.11.2020, в якому Новобузька міська рада повністю визнає заборгованість, просить визнати причини виникнення порушень та заборгованості поважними, зменшити розмір штрафних санкцій, а також у зв`язку з метою дотримання карантинних вимог просить розглянути даний позов без представника міської ради.

12.11.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 12.11.2020 (вх. № 14318/20), в якому заявник просить суд:

- позовні вимоги щодо стягнення з Новобузької міської ради на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» вартості послуг з розподілу природного газу за неврегульований небаланс в розмірі 232950,41 грн, 22429,43 грн пені, 8494,81 грн трьох відсотків річних, 5499,34 грн збитків від інфляції та судових витрат - задовольнити в повному обсязі;

- вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в порядку ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір";

- розгляд справи та судове засідання призначене на 12.11.2020 о 11:45 провести без участі представника позивача, у зв`язку з погіршенням епідемічної ситуації та значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

12.11.2020 учасники справи в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать відмітки про отримання позивачем (02.11.2020) та відповідачем (03.11.2020) копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 29.10.2020 у справі № 915/1037/20 на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 102, 110.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача.

Судом зауважено, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до змісту статей 185, 240 ГПК України, 12.11.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження суд підписав вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши у попередніх засіданнях представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

30.09.2015 Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 було затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі Кодекс ГРС), який набрав чинності 27.11.2015.

Пунктом 1 глави 1 розділу VI цього Кодексу передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

За приписами пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Споживач природного газу (далі споживач) фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

01 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», як оператором ГРМ, та Новобузькою міською радою, як споживачем, був укладений Договір розподілу природного газу, шляхом надання споживачем підписаної заяви-приєднання № 42ВВ540-607-19 від 01.01.2019 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим). За цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Згідно з п. 2.3 Договору при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п. 3.1 Договору споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду.

Наявність підтвердженого обсягу природного газу Споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома Споживача - його постачальником.

За відсутності у Споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб Споживача на відповідний календарний період Споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

Згідно з абз. 1 п. 3.2 Договору за умови включення Споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у розрахунковому періоді та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

Відповідно до п.п. 5 п. 7.4. Договору споживач зобов`язується не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням Кодексу газорозподільних систем.

Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.6 типового договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з договором та чинним законодавством України (п. 8.1. Договору).

Згідно з п. 8.2 Договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Предметом даного позову виступає майнова вимога оператора ГРМ до споживача про стягнення з останнього вартості послуг з розподілу природного газу за неврегульований небаланс, а також пені, відсотків річних та інфляційних збитків, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини здійснення відповідачем несанкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- заява-приєднання № 42ВВ540-607-19 від 01.01.2019 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) з додатками до неї;

- повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання (5 шт.);

- акти про відмову керівництва підприємства припинити (обмежити) споживання природного газу (5 шт.);

- повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника / постачальник яких не подав номінацію на точки виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС / постачальник яких ініціював припинення їх газопостачання (5 шт.);

- накази ПАТ «Миколаївгаз» «Про ціну природного газу щодобових небалансів» (5 шт.);

- акти наданих послуг з розподілу природного газу (5 шт.);

- рахунки на оплату (5 шт.);

- листування учасників справи.

Відповідач доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Відповідно до інформації, вивантаженої з інформаційної платформи АТ "Укртрансгаз" про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника / постачальник яких не подав номінацію на точки виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС / постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання у відповідача був відсутній підтверджений обсяг природного газу у розмірі 12530,16 куб.м.:

- з 19-31 березня 2019 року загальний несанкціонований об`єм газу склав 7634 куб.м.;

- з 1-25 квітня 2019 року загальний несанкціонований об`єм газу склав 4752 куб.м.;

- з 1-2, 5-7, 12-16, 19-30 травня 2019 року загальний несанкціонований об`єм газу склав 73 куб.м.;

- з 3-5, 9-12, 18-20, 23-26, 30 червня 2019 року загальний несанкціонований об`єм газу склав 48 куб.м.;

- з 1-9 липня 2019 року загальний несанкціонований об`єм газу склав 23,16 куб.м.

У зв`язку з відсутністю Новобузької міської ради в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника в спірний період, позивачем вживалися заходи для припинення газопостачання на об`єктах відповідача, зокрема 27.02.2019, 01.04.2019, 02.05.2019, 30.05.2019, 27.06.2019 відповідачу вручалися повідомлення про необхідність припинення (обмеження) газопостачання, однак відповідач відмовлявся припиняти (обмежувати) споживання газу, про що складалися Акти про відмову керівництва підприємства припинити (обмежити) споживання природного газу від 01.03.2019, від 01.04.2019, від 02.05.2019, від 01.06.2019, від 01.07.2019.

Згідно п. 4 гл. 5 розділу VI Кодексу ГРМ якщо за результатами споживання природного газу у період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника (несанкціонований відбір природного газу) Оператор ГТС при забезпеченні заходів балансування за підсумками газового місяця за процедурою, визначеною Кодексом ГТС, віднесе такі обсяги (неврегульований небаланс) на Оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати Оператору ГРМ вартість таких обсягів, що розраховується за формулою

В = Vф Ч Ц Ч К,

де

В - вартість природного газу, яка компенсується Оператору ГРМ;

Vф - об`єм (обсяг) природного газу, фактично спожитий споживачем за період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника;

Ц - ціна закупівлі природного газу Оператором ГРМ для покриття втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у відповідний період. Оператор ГРМ щомісячно публікує на своєму веб-сайті інформацію про таку ціну та період її дії;

К - коефіцієнт компенсації, який визначається на рівні 1,5.

При цьому якщо неврегульований небаланс станеться внаслідок відмови в доступі до об`єкта споживача для здійснення Оператором ГРМ припинення розподілу природного газу або внаслідок невиконання споживачем письмової вимоги Оператора ГРМ самостійно припинити (обмежити) споживання природного газу, коефіцієнт компенсації має становити 2.

Протягом періоду, в якому відповідачем здійснювався несанкціонований відбір природного газу, ціна природного газу за 1000 куб.м. у разі негативного небалансу встановлювалася відповідними наказами Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», наданими позивачем до матеріалів справи.

З урахуванням вищенаведеного позивачем були оформлені та скеровані на адресу відповідача:

1. Акти наданих послуг з розподілу природного газу:

- № МКП8900661l від 31.03.2019 на суму 147329,84 грн;

- № МКП89008527 від 30.04.2019 на суму 83244,89 грн;

- № МКП89009699 від 31.05.2019 на суму 1228,02 грн;

- № МКП89010894 від 30.06.2019 на суму 850,86 грн;

- № МКП89012374 від 31.07.2019 на суму 296,80 грн.

2. Рахунки на оплату:

- № 69012424 від 31.03.2019 на суму 147329,84 грн;

- № 69014948 від 30.04.2019 на суму 83244,89 грн;

- № 69016730 від 31.05.2019 на суму 1228,02 грн;

- № 69018500 від 30.06.2019 на суму 850,86 грн;

- № 69020848 від 31.07.2019 на суму 296,80 грн.

Відповідач оплат за вказаними актами та рахунками не провів, у відзиві на позову заяву зазначив, що міська рада не заперечує проти того, що споживання газу проводилося без підтвердженого обсягу природного газу. Дане несанкціоноване споживання, за твердженням відповідача, було спрямоване виключно для забезпечення газом в опалювальний період підпорядкованих організацій, а саме дошкільних навчальних закладів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності здійснення розрахунків за компенсацію вартості природного газу, спожитого відповідачем.

Новобузька міська рада у відзиві № 1280-02-12 від 06.11.2020 позовні вимоги визнала в повному обсязі, будь-яких заперечень чи контррозрахунків суду не надала.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» вартість послуг з розподілу природного газу за неврегульований небаланс в розмірі 232950,41 грн визначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання позивачем було нараховано відповідачу (згідно наданих до позовної заяви розрахунків):

1. Пеню на загальну суму 22429,43 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями березня 2019 року на суму 13029,61 грн;

- за зобов`язаннями квітня 2019 року на суму 9058,87 грн;

- за зобов`язаннями травня 2019 року на суму 166,04 грн;

- за зобов`язаннями червня 2019 року на суму 130,78 грн;

- за зобов`язаннями липня 2019 року на суму 44,15 грн.

2. Три відсотки річних на загальну суму 8494,81 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями березня 2019 року на суму 5485,51 грн;

- за зобов`язаннями квітня 2019 року на суму 2935,24 грн;

- за зобов`язаннями травня 2019 року на суму 39,87 грн;

- за зобов`язаннями червня 2019 року на суму 25,95 грн;

- за зобов`язаннями липня 2019 року на суму 8,25 грн.

3. Інфляційні втрати з урахуванням динаміки формування боргу за сукупний період з травня 2019 року по червень 2020 року на загальну суму 5499,34 грн.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Як уже бло наведено вище, згідно з п. 8.2 Договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, на підставі ст. 549 ЦК України, ст. 230 ГК України та відповідних положень Договору, позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Суд перевірив розрахунок пені наданий позивачем, та дійшов висновку про те, що відповідне нарахування заявником проведено вірно.

Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем у відзиві заявлялося клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач проти вказаного клопотання заперечував, зокрема, зазначивши, що відповідачем не надано доказів виняткових обставин, які могли б стати підставою для зменшення пені.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи те, що відповідач є органом місцевого самоврядування, а, отже неприбутковою установою, та оскільки в матеріалах справи позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору; нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені - 11214,72 грн (50% заявленого розміру).

У задоволені ж позову про стягнення пені в іншій частині, а саме - в сумі 11214,71 грн, господарський суд відмовляє.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування відсотків річних в сумі 8494,81 грн та інфляційних витрат в сумі 5499,34 грн, суд встановив, що такі нарахування проведено правильно, а, отже позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Додатково, судом враховано, що за правилами ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 4040,61 на підставі платіжних доручень:

- № 57 (#15) від 14.02.2020 на суму 3494,29 грн;

- № 254 (# 15) від 28.07.2020 на суму 546,32 грн.

Отже, беручи до уваги вищенаведене та визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 130 ГПК України, позивачу належить повернути з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 2020,30 грн.

Решта суми судового збору у розмірі 2020,31 грн підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

При цьому, оригінали платіжних доручень № 57 (#15) від 14.02.2020 та № 254 (# 15) від 28.07.2020 залишаються в матеріалах судової справи № 915/1037/20.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Новобузької міської ради (55600, Миколаївська обл., Новобузький район, м. Новий Буг, площа Свободи, буд. 42; ідентифікаційний код 04056598) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 159; ідентифікаційний код 05410263)вартість послуг з розподілу природного газу за неврегульований небаланс в сумі 232950,41 грн, пеню в сумі 11214,72 грн, 3 % річних в сумі 8494,81 грн, інфляційні витрати в сумі 5499,34 грн, а також 2020,31 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 11214,71 грн відмовити позивачу.

Повернути Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 159; ідентифікаційний код 05410263) з Державного бюджету України 50 % сплаченого у даній справі судового збору у розмірі 2020,30 грн, який перераховано згідно з платіжним дорученням № 57 (#15) від 14.02.2020 на суму 3494,29 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 159; ідентифікаційний код 05410263);

Відповідач: Новобузька міська рада (55600, Миколаївська обл., Новобузький район, м. Новий Буг, площа Свободи, буд. 42; ідентифікаційний код 04056598).

Повне рішення складено та підписано судом 20.11.2020.

Суддя О.Г. Смородінова