СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р. Справа № 922/2401/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Гетьман Р.А.
при секретарі Новіковій Ю.В.
за участю:
позивача не з`явився;
відповідача Зуйков В.І., наказ №11 від 04.10.2018 року, посадова інструкція від 02.01.2020 року;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , Київська область (вх. №2446Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.09.2020 року у справі №922/2401/20, постановлену в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Сальнікова Г.І.), повний текст якої складено 01.09.2020 року

за позовом Військової частини НОМЕР_1 , Київська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Тімберхаус, м. Харків

про стягнення 27117,42 грн.

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.09.2020 року у справі №922/2401/20 повернуто позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ "Тімберхаус" про стягнення 27117,42 грн.; повідомлено Військову частину НОМЕР_1 , що відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Військова частина НОМЕР_1 з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 01.09.2020 року у справі та направити справу для продовження розгляду до господарського суду Харківської області.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Чинним законодавством України не передбачено форми обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, тому його формування є виключно суб`єктивним з точки зору службових осіб які їх формують.

Посилання місцевого господарського суду на те, що позивач може повторно звернутися з позовною заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків є неприпустимим, оскільки відповідно до ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, а пеня по одному з договорів нараховувалась з 20.08.2019 року.

У разі повторного звернення до суду у вересні 2020 року (після отримання ухвали суду про повернення позовної заяви), це не буде належним способом захисту порушених прав позивача, оскільки частина пені та штрафу не буде стягнута судом у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.12.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 року, для розгляду даної справи суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.09.2020 року у справі залишено без руху; останню зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

12.10.2020 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків (вх.№9744), з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 року клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.09.2020 року у справі; відповідачу встановлено строк до 05.11.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 до розгляду на "16" листопада 2020 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

05.11.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10684), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує про те, що наведені в наданих позивачем розрахунку числа не відповідають тим, що наведені в первісній позовній заяві та клопотанні про усунення недоліків.

13.11.2020 року електронною поштою від позивача надійшло клопотання (вх.№3734, вх.№11055) про розгляд справи без його часті, яке долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.11.2020 року представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 16.11.2020 року представник позивача не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення останньому копії ухвали суду від 16.10.2020 року у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 26.10.2020 року №100, згідно з яким позивач отримав копію ухвали від 16.10.2020 року - 23.10.2020 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції, Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 16.10.2020 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Також, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.
Позивач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімберхаус", в якому просив стягнути 27117,42 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов`язань за договорами поставки: № 51/16/30 від 02.08.2019 року; № 59/16/30 від 14.08.2019 року та № 67/16/30 від 05.09.2019 року в частині своєчасного здійснення відповідачем постачання товару у встановлені договором строки, з урахуванням чого, позивачем заявлено до стягнення з відповідача неустойку за невчасну поставку товару, що становить: за договором поставки № 51/16/30 від 02.08.2019 року неустойка у розмірі 16211,84 грн., за договором поставки 59/16/30 від 14.08.2019 року неустойка у розмірі 9106,30 грн. та за договором № 67/16/30 від 05.09.2019 року неустойка у розмірі 1799,28 грн., всього 27117,42 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2020 року у справі позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк у п`ять днів для усунення виявлених недоліків.

Залишаючи без руху відповідну позовну заяву, місцевий господарський суд виходив з того, що позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених у ст. 162 ГПК України, а саме: всупереч ч. 1 ст. 162 ГПК України, позивач неналежним чином виклав вимоги щодо предмета спору.

Так, позивач зазначив, що предметом спору є стягнення неустойки за неналежне виконання з боку відповідача договорів поставки: № 51/16/30 від 02.08.2019 року; № 59/16/30 від 14.08.2019 року та № 67/16/30 від 05.09.2019 року. Однак в прохальній частині позову позивач просив стягнути грошову суму у розмірі 27117,42 грн.; всупереч ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) по кожному договору окремо.

В ухвалі про залишення позову без руху, суд звернув увагу позивача на необхідність виправити відповідні недоліки позовної заяви, для чого позивач мав навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (із зазначенням періоду здійснення таких нарахувань по кожному договору окремо) та викласти зміст позовних вимог, зазначених у п. 1 прохальної частини позову із наведенням правової природи заявлених до стягнення коштів, та встановив для цього п`ятиденний денний строк.

Ухвала господарського суду Харківської області від 04.08.2020 року про залишення позову без руху отримана позивачем 21.08.2020 року, що слідує з повідомлення про вручення рекомендованого відправлення від 01.09.2020 року №869 (а.с.7).

27.08.2020 року до господарського суду Харківської області від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків (вх. №3157), в якому останній зазначив про те, що завірені копії документів надіслані у встановлений судом строк на адресу суду цінним листом з описом вкладення.

31.08.2020 року до господарського суду Харківської області від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків (відправлене поштою 26.08.2020 року), в якому позивач виклав прохальну частину позову та просив стягнути з відповідача на свою користь 25318,14 грн. заборгованості, з яких: 11410,3 грн. - штрафу; 13907,84 грн. пені та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

У клопотанні позивач просив долучити до матеріалів справи обґрунтований розрахунок сум, що стягуються та акти приймання-передачі військового майна, які підтверджують дати отримання та приймання товару військовою частиною.

Додатком до вказаного клопотання подано: докази надіслання клопотання з додатками відповідачу; рахунок-фактура від 21.08.2020 року № 141, рахунок-фактура від 21.08.2020 року № 142, рахунок-фактура від 21.08.2020 року № 143 та акти приймання-передачі за період з 12.08.2019 року по 19.12.2019 року.

01.09.2020 року господарським судом Харківської області постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Повертаючи позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 , місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються (із зазначенням періоду здійснення таких нарахувань по кожному договору окремо), а подані разом з клопотанням рахунки-фактури не містять даних щодо періодів початку та кінця нарахувань пені та штрафу по кожному договору окремо, що у свою чергу у майбутньому позбавить суд можливості здійснити перевірку та надати оцінку заявленим до стягнення штрафу та пені за договорами поставки: № 51/16/30 від 02.08.2019 року; № 59/16/30 від 14.08.2019 року та № 67/16/30 від 05.09.2019 року.

Колегія суддів вважає передчасними вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.
Можливість отримати судовий захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу є одним з найважливіших прав особистості, що суттєво визначає її місце у суспільстві. Тому реалізація права на судовий захист має не тільки юридичне, але й суттєве соціально-політичне значення. Судовий захист надається кожному, хто має на нього право та потребує його. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом та доводити свою правоту.

У п.2.2. Рішення Конституційного суду України у справі №1-10/2012 зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

У рішенні від 28 лютого 2008 року у справі "Церква села Сосулівка проти України" (Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine) (заява № 37878/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник мав доступ до судів різної юрисдикції, проте жодний з них не розглянув по суті його скарги, оскільки суди вважали, що вони не мають юрисдикції розглядати такі питання, незважаючи на те, що процедурних вимог прийнятності було дотримано. У цьому випадку Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що така відмова прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Вище зазначено, що 31.08.2020 року позивач подав господарському суду першої інстанції клопотання (вх.№19852) про усунення недоліків, з розрахунками заборгованості, а саме пені та штрафу за неналежне виконання договорів поставки № 51/16/30 від 02.08.2019 року; № 59/16/30 від 14.08.2019 року та № 67/16/30 від 05.09.2019 року (а.с.15-17).

Водночас, зі змісту оскаржуваної ухвали слідує, що господарський суд першої інстанції не дослідив надані позивачем документи та не з`ясував питання наявності або відсутності спору між сторонами щодо заборгованості та взагалі наявність такої заборгованості.

Господарський суд першої інстанції може самостійно визначити суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання.

При цьому, у разі необхідності дослідження додаткових доказів (що підтверджують або спростовують наявність заборгованості) господарський суд першої інстанції не позбавлений права витребувати відповідні докази під час розгляду справи по суті.

А за таких обставин, висновки місцевого господарського суду про повернення позовної заяви у зв`язку з необхідністю надання позивачем обгрунтованого розрахунку, є передчасними.

Отже, висновок місцевого господарського суду про повернення позовної заяви не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, ухвалу місцевого господарського суду від 01.09.2020 року у справі слід скасувати повністю та справу передати на розгляд до господарського суду першої інстанції на підставі ст. 280 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, п. 6 ч.1 ст. 275, п.п. 1 ч.1 статті 280, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 01.09.2020 року у справі №922/2401/20 скасувати.

Справу №922/2401/20 передати на розгляд господарському суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.11.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя Р.А. Гетьман