ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про вирішення заяви про відвід

23.11.2020 м.Дніпро Справа № 908/3468/13

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву головуючого судді Кузнецова В.О. про самовідвід у справі

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відповідача 1 публічного акціонерного товариства "Запорізький сталепрокатний завод", м.Запоріжжя

до відповідача 2 - товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", м.Київ

до відповідача 3 - товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи", м.Запоріжжя

до відповідача 4 - публічного акціонерного товариства "ПАТ "Банк Кредит Дніпро", м.Київ

до відповідача 5 - товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький Емальпосуд", м.Запоріжжя

про визнання недійсним договору застави від 05.05.2008 № 050508-Z (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Банк Кредит Дніпро", права вимоги по якому передано ТОВ "Енергомаш-Інвест" відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 25.07.2013 року № 250713/1

в межах справи про банкрутство публічного акціонерного товариства "Запорізький сталепрокатний завод", м. Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "ПАТ "Банк Кредит Дніпро" на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2020 у даній справі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.10.2020 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.

Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 23.11.2020.

23.11.2020 головуючий суддя Кузнецов В.О. подав заяву про самовідвід, умотивовану посиланням на наявність обставин, які можуть викликати сумніви в упередженості або об`єктивності судді.

За приписами ч. 1 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч.9 ст.39 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як убачається з цієї норми, метою відводу (самовідводу) судді є уникнення будь-яких ситуацій, які б свідчили про зацікавленість у розгляді справи, впливали на об`єктивність під час оцінки обставин справи та прийняття у ній рішення.

Відвід (самовідвід) - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі.

Підстави самовідводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій ті статус суддів» унормовано, що, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (статті 2 Закону України «Про судоустрій ті статус суддів»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики встановлено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" від 3 травня 2007 року суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 9 січня 2013 року зазначено, що безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Щодо підстав, які стосуються заінтересованості, неупередженості чи необ`єктивності судді, Європейський суд з прав людини у пунктах 49 - 50 Рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) зазначив, що усталеною практикою Суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно об`єктивного критерія Суд у пункті 52 цього Рішення рекомендує визначати, чи існують переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність суду. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя буде небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане.

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.10.2010 визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі ,,Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

При наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід.

Тобто, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року №1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Колегія суддів враховує, що для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду із заявою про відвід судді Кузнецова В.О. з посиланням на те, що суддю Кузнецова В.О. було призначено з порушення ст.32 Господарського процесуального кодексу України, що на думку заявника, звільняє його від обов`язку надання інших доказів упередженості суддів для цілей відводу.

Кредитором ОСОБА_2 також подано заяву про відвід судді Кузнецова В.О., яка обґрунтована посиланням на наявність доказів заінтересованості судді у розгляді даної справи.

Дослідивши наведені заяви про відвід судді Кузнецова В.О. та додані до них докази, приймаючи до уваги висловлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судових засіданнях 19.10.2020 та 23.11.2020 сумніви щодо упередженості судді Кузнецова В.О., колегія суддів вважає, що в поведінці зазначених осіб вбачається недовіра до виконування суддею обов`язків під час розгляду даної справи.

Крім того, висловлена Макаровим Г.К. та ОСОБА_2 у судових засіданнях думка щодо здійснення правосуддя суддею Кузнецовим В.О., сформувала у останнього суб`єктивні внутрішні переконання щодо спірних правовідносин сторін, що може зашкодити всебічному, повному, неупередженому та об`єктивному розгляду справи.

На думку суду, подальша участь судді Кузнецова В.О. у господарській справі може викликати сумніви у стороннього спостерігача щодо об`єктивності та неупередженості судді та щодо будь-яких рішень у цій справі, а також дати привід для маніпуляцій отриманою інформацією будь-якій зі сторін у справі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги недовіру сторін, викладену у заявах про відвід судді Кузнецова В.О., з метою усунення сумнівів у неупередженості судді при розгляді даної справи чи будь яких інших сумнівів в об`єктивному вирішенні спору, забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Центрального апеляційного господарського суду, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви головуючого судді Кузнецова В.О. про самовідвід.

Керуючись ст. ст. 35, 36, 38, 39, 40, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву головуючого судді Кузнецова В.О. про самовідвід у справі №908/3468/13 задовольнити.

Справу №908/3468/13 передати для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Ухвала складена у повному обсязі 25.11.2020.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя Л.М.Білецька

Суддя Т.А.Верхогляд