УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

18.11.2020Справа № 910/17765/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В. розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ" (01054, місто Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17/52, поверх 4)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙДОРСЕРВІС-В" (04209, місто Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 1)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 102365,60 грн за договором поставки №АБУ/071019/1000/ДМС від 07.10.2019

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ" (далі - заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 102365,60 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙДОРСЕРВІС-В" за договором поставки № АБУ/071019/1000/ДМС від 07.10.2019.

Заява обґрунтована тим, що на виконання умов договору заявником здійснено поставку товару, в той час як боржник свого обов`язку щодо оплати поставленого товару в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість в порядку наказного провадження.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

За приписами частини 1 статті 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Частинами 1, 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених заявником вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, п. 8 ч. 1 статті 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Як зазначає в поданій заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ", ним заявлено вимогу про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙДОРСЕРВІС-В"102365,60 грн, у зв`язку з тим, що на підставі договору поставки №АБУ/071019/1000ДМС від 07.10.2019 заявником було поставлено товар загальною вартістю 1419893,60 грн, який оплачений частково у розмірі 1317528,00 грн.

Однак, як вбачається з поданих заявником платіжних доручень боржник сплатив 1324328,00 грн, а не 1317528,00 грн, як визначив заявник.

Отже, в порушення п. 4 ч. 2 ст. 150, п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу саме на суму 102365,60 грн (1419893,60 грн -1324328,00 грн = 95565,60 грн), що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

При цьому, частиною 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Приписами статті 91 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копії документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003). За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Як встановлено судом, письмові докази, копії яких додано до заяви про видачу судового наказу засвідчені від імені заявника (Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ") «директор ТОВ «АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ» В.В. Кундзіч» із очевидним застосуванням механічних засобів відтворення власноручного підпису - факсиміле.

Факсиміле з латині «facsimile» - зробити подібне. Так, фактично - це печатка, кліше, що відтворює власноручний підпис, аналог останнього.

У свою чергу, підпис - це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій.

Отже, факсиміле - це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису певної особи. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено.

За приписами частини 3 статті 207 Цивільного кодексу України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приймаючи до уваги те, що використання факсиміле при засвідченні додатків до заяви про видачу судового наказу не передбачено чинним законодавством, суд дійшов висновку, що заявником недотримані вимоги статті 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки як вбачається з додатків, в якості «доказів» заявником до заяви додано ксерокопії документів, які не містить належних відміток про засвідчення копії, передбачених п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, а саме, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, як і не містять назви посади, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Отже, в порушення вимог пункту 3, 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, заявником до заяви не додано оригінали чи належним чином засвідчені копії договору поставки № АБУ/071019/1000/ДМС від 07.10.2019 та інших документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до пунктів 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно із частини 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 91, 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙДОРСЕРВІС-В» заборгованості за договором поставки №АБУ/071019/1000/ДМС від 07.10.2019 у розмірі 102 365,60 грн.

Ухвала набирає законної сили 18.11.2020 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Т.В. Васильченко