УХВАЛА

19 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 916/2421/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Білоуса В,В., Катеринчук Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Остапенка В.М.,

Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Оніщука В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 6223/2020

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020

у складі колегії суддів: Ярош А.І. (головуючий), Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

та на рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2019

у складі судді Желєзної С.П.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,

про стягнення 279 599,28 грн та зобов`язання повернути безпідставно набуте майно - природний газ у обсязі 49 455 тис.куб.м.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

1. 27.04.2015 між АТ «Укртрансгаз» (Покупець) та АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) було укладено договір про закупівлю природного газу № -ВТВ, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого за цим договором Продавець зобов`язується передати у власність Покупця у квітні-грудні 2015 року природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб.

Відповідно до п. 3.3 договору про закупівлю природного газу від 27.04.2015 № -ВТВ приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 12.1 договору про закупівлю природного газу від 27.04.2015 № -ВТВ цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 31.12.2015 включно, а в частині розрахунку - до їх повного здійснення.

2. 31.01.2016 між АТ «Укртрансгаз» та АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відповідно до умов договору про закупівлю природного газу від 27.04.2015 № -ВТВ було підписано акт приймання-передачі природного газу у обсязі 165 477,361 тис.куб.м, вартість якого складає 1 270 468 986,82 грн, а також акт приймання-передачі природного газу в обсязі 150 000 тис.куб.м, вартість якого складає 1 151 640 000 грн.

3. Зі звіту про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальникам у січні 2016 року, який складено ПАТ «Одесагаз», вбачається, що АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у січні 2016 року мало підтверджений обсяг номінацій на розподіл природного газу.

4. Із реєстру обсягу газу, що був використаний споживачами по договорам з АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у січні 2016 року, вбачається, що обсяг спожитого КЕВ м. Одеса газу згідно алокації складає 49,455 тис.куб.метрів.

5. При цьому, з наданої АТ «Укртрансгаз» довідки, підписаної головним бухгалтером, вбачається, що АТ «Укртрансгаз» у січні 2016 року здійснювало списання природного газу на балансування.

Подання позовної заяви до суду.

6. АТ «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (далі - КЕВ м. Одеса) про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ у обсязі 49,455 тис. куб. метрів та стягнення 279 599,28 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 49,455 тис. куб. метрів.

7. Позовні вимоги обґрунтовані фактом безпідставного набуття відповідачем у січні 2016 року природного газу із газотранспортної системи, власником якого є позивач. Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог АТ «Укртрансгаз» наголошено, що для відбору природного газу відповідач зобов`язаний укласти договір постачання природного газу, що прямо передбачено Кодексом газотранспортної системи та Правилами постачання природного газу. Проте, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу, та за відсутності договірних відносин із позивачем здійснив відбір природного газу із газотранспортної системи. Наведене, за переконанням АТ «Укртрансгаз», свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та стягнення вартості набутого майна у порядку статей 1212, 1213 ЦК України.

Розгляд справи судами.

8. 13.12.2019 рішенням Господарського суду Одеської області, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020, у справі № 916/2421/19 відмовлено у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз».

9. Судові рішення мотивовані наступним.

З огляду на відсутність в матеріалах справи договору постачання природного газу, який повинен бути правовою підставою для споживання природного газу, суди дійшли висновку про здійснення відповідачем несанкціонованого відбору природного газу, що є порушенням Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу газотранспортної системи. Відповідно підтверджено доводи АТ «Укртрансгаз» про неправомірне споживання з боку КЕВ м. Одеса природного газу у обсязі 49,455 тис. куб. метрів.

Суди зазначили про неможливість відповідно до положень статті 1213 ЦК України одночасно ставити вимогу про повернення майна та відшкодування його вартості з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.

Крім того, у зв`язку з доведеністю факту неправомірного споживання з боку КЕВ м. Одеса природного газу в обсязі 49,455 тис. куб. метрів, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 49,455 тис. куб. метрів, вартість якого складає 279 599,28 грн та визначена, виходячи із ціни закупівлі природного газу станом на червень 2019 року (5 653,61 грн за 1 тис. куб. м).

Однак, у позові було відмовлено через пропуск строку позовної давності (стаття 267 ЦК України). Зокрема, суди вказали, що позивач міг довідатися про порушення свого права ще у березні 2016 року, проте позов було подано до суду у серпні 2019 року, тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

10. 29.07.2020 (згідно з поштовою відміткою на конверті) АТ «Укртрансгаз» подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просив скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2019 у справі № 916/2421/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

11. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження визначено пункти 3 і 4 частини другої статті 287 ГПК України, а саме:

- відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 256, 261 ЦК України щодо порядку застосування строків позовної давності (зокрема, скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо визначення початку відліку строку позовної давності);

- порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

12. Зазначає також скаржник про неналежне дослідження судами поданих позивачем доказів.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.

13. 27.10.2020 до Верховного Суду від КЕВ м. Одеса надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз», в якому з посиланням на правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права наведено прохання відмовити у задоволенні цієї касаційної скарги.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

А. Щодо суті касаційної скарги.

14. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає про таке.

15. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

16. Тому відхиляються доводи касаційної скарги, викладені у пункті 12 цієї ухвали, так як це призведе до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

17. Відповідно до положень частини першої статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційної скарги тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження, тобто з підстав того, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норму матеріального права чи порушив норми процесуального права за умови відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

18. За приписами пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в разі відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

19. В оскаржених судових рішеннях суди попередніх інстанцій дійшли висновку про застосування положень ЦК України про позовну давність та відповідно до статті 267 ЦК України відмовили у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

20. Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

21. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

22. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

23. Надаючи оцінку доводам АТ «Укртрансгаз» стосовно відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема стосовно початку відліку строку позовної давності, колегія суддів касаційної інстанції враховує таке.

24. Положення про позовну даність містяться в главі 19 розділу V книги першої «Загальні положення» ЦК України. Ці норми є «універсальними» до усіх вимог про захист цивільного права або інтересу та мають імперативний характер. Оскільки предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно та стягнення вартості безпідставно набутого майна, то відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність щодо таких вимог є загальною, терміном 3 роки.

25. Питання початку перебігу строку позовної давності врегульовано статтею 261 ЦК України, де унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок відліку цього строку є однаковим для усіх позовів, тому судова колегія з приводу відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування статті 261 ЦК України зазначає таке.

26. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 за позовом Львівської міської ради до ТОВ «Скай Проект», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТОВ «Нарнія?Трейд», про витребування земельної ділянки вже було викладено висновок щодо питання застосування статті 261 ЦК України.

Так, Верховним Судом взято до уваги, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Також констатовано, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

27. Відтак, доводи скаржника у частині відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування статті 261 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками Верховного Суду у постанові 26.11.2019 у справі № 914/3224/16.

28. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

29. Також, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, що не знайшло підтвердження у поданій касаційній скарзі.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

30. Доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України в частині доводів про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 6223/2020 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2019 у справі № 916/2421/19 закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді В.В. Білоус

Л.Й. Катеринчук