РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/12036/20
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доФізичної особи-підприємця Карпінської Олени Євгеніївни Фізичної особи-підприємця Краснопіра Євгенія Олександровича
про стягнення 101 800, 00 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Карпінська Олена Євгенівна (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Краснопіра Євгенія Олександровича (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 101 800, 00 грн, що являє собою попередню оплату внесену позивачем, як замовником робіт за договором № 1В-130319 на виконання робіт по розробці Інтернет сайту, адмініструванню або доробці сайту від 13.03.2019, яку він просить стягнути з відповідача, з огляду на невиконання ним робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 відкрито провадження у справі № 910/12036/20. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від Сторін до суду не надходило, при цьому про розгляд справи Сторони були повідомлені належним чином.

Натомість, 16.09.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що роботи ним регулярно виконувались, а позивачем оплачувались поетапно відповідно до умов договору № 1В-130319 на виконання робіт по розробці Інтернет сайту, адмініструванню або доробці сайту від 13.03.2019 та при цьому відповідач визнає, що поверненню позивачеві підлягаю лише останній здійснений ним платіж на суму 9 000,00 грн, проте у решті позовних вимог позивачеві слід відмовити.

06.10.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що єдиним доказом на підтвердження факту виконання робіт за договором № 1В-130319 на виконання робіт по розробці Інтернет сайту, адмініструванню або доробці сайту від 13.03.2019 є відповідні акти здачі-прийому виконаних робіт, а оскільки таких актів сторони не складали, роботи за договором - не були виконані та, при цьому, позивач сплатив попередню оплату за роботи, яка підлягає поверненню відповідачем в повному обсязі.

Поряд із тим, розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України було винесено постанови № 239 від 25.03.2020, № 392 від 20.05.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020 та № 956 від 13.10.2020, відповідно до яких термін карантину неодноразово подовжувався та станом на момент розгляду даної справи термін карантину продовжено до 31.12.2020.

Між тим, 02.04.2020 набули чинності зміни до Господарсько-процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) ". Згідно вказаного Закону пункт 4 Прикінцевих положень ГПК України викладений в наступній редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020, було внесено зміни до пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, та викладено його у наступній редакції: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Вказаний Закон набув чинності 17.07.2020.

Поряд із тим, суд враховує положення статті 64 Конституції України якою передбачено, що права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У Конституції наголошується, що право на справедливий суд не може бути обмежене в умовах воєнного та надзвичайного стану. Відтак право на справедливий суд не може бути обмежене, проте при встановленні справедливого балансу між правом особи на безпечне для життя і здоров`я довкілля та правом на справедливий суд переважає природне право осіб на життя та безпечне довкілля, обов`язок щодо забезпечення якого покладено на державу Україна.

Водночас, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, з урахуванням наявного у сторін права на продовження відповідних процесуальних строків у зв`язку із запровадженням карантину, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019 між Фізичною особою-підприємцем Краснопіром Євгенієм Олександровичем (надалі за договором - Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Карпінською Оленою Євгенієвною (надалі за договором - Замовник) було укладено договір № 1В-130319 на виконання робіт по розробці Інтернет сайту, адмініструванню або доробці сайту (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Виконавець зобов`язався виконати роботи, а Замовник прийняти та оплатити ці роботи на умовах, затверджених даним договором.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що перелік виконуваних робіт, вимоги до них, їх вартість, а також строки виконання робіт визначаються на підставі додатків до даного договору, одним з яких є Технічне завдання. Умови Технічного завдання узгоджуються сторонами до початку виконання робіт за даним договором. Технічне завдання розробляється замовником самостійно, або ж замовляється виконавцю за окрему плату, яка визначається за домовленістю. Технічне завдання підписується вповноваженими представниками сторін у тому ж порядку, що й даний договір і є його невід`ємною частиною.

За змістом п. п. 2.1.-2.3. Договору, протягом п`яти днів від дати укладання даного договору замовник повинен сплатити виконавцю 100 % від загальної суми Додатку № 1. Після закінчення виконавцем вказаних робіт у додатку № 1 замовник повинен прийняти роботи у вигляді підписання акту здачі-прийому виконаних робіт згідно додатку № 1 та сплатити виконавцю 100 % від загальної суми наступного додатку № 2 для початку робіт над наступним етапом створення сайту. Процедура, описана у п. 2.2. даного договору, повторюється для кожного його додатку.

Відповідно до п. 4.7. Договору, терміни виконання робіт вказані у додатках.

При цьому, за умовами п. п. 5.1., 5.3. Договору, приймання результатів роботи здійснюється відповідно до вимог викладених в п. 1.2. Замовник протягом 2-х днів з дня отримання Акту здачі-прийому виконаних робіт, підписує акт або направляє виконавцю мотивовану відмову від прийняття роботи. У разі не підписання замовником акту здачі-приймання без мотивованої відмови від прийняття робіт протягом зазначеного терміну, робота вважається прийнятою.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами Договору, він за своєю правовою природою є договором підряду на виконання робіт, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). При цьому, за вимогами 180 ГК України, договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. При цьому, Сторони досягли всіх вказаних суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. 837, 846, 854 ЦК України договір вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, в матеріалах справи міститься додаток № 1 до Договору, що містить у собі Технічне завдання на розробку сайту losangelesenglishschool.com, у якому містяться загальні вимоги до сайту, якій має бути розроблений на виконання умов Договору.

Окрім того, в матеріалах справи містяться наступні додатки до Договору:

- додаток № 2 від 13.03.2019 до Договору, у якому вказано найменування робіт - дизайн усіх сторінок сайту, допоміжних елементів та дизайн логотипу, строк виконання - 30 робочих днів, вартість робіт - 28 500,00 грн;

- додаток № 3 від 01.04.2019 до Договору, у якому вказано найменування робіт - верстка усіх сторінок сайту, допоміжних елементів згідно додатку № 1, строк виконання - 15 робочих днів, вартість робіт - 15 000,00 грн; програмування першої половини функціоналу, описаного в додатку № 1, строк виконання - 20 робочих днів, вартість робіт - 20 000,00 грн;

- додаток № 4 від 02.07.2019 до Договору, у якому вказано найменування робіт - програмування другої половини функціоналу, описаного в додатку № 1, строк виконання - 30 днів, вартість робіт - 35 000,00 грн; внесення правок у дизайн, строк виконання - 3 робочих дні, вартість робіт - 1 800,00 грн; додавання редактора WYSIWYG на всі поля, строк виконання - 2 робочих дні, вартість робіт - 1 500,00 грн.

Також, в матеріалах справи містяться копії платіжних квитанцій від 14.03.2019 на суму 13 600,00 грн та від 14.03.2019 на суму 14 900,00 грн (про оплату послуг згідно додатку № 2), від 02.04.2019 на суму 10 000,00 грн, від 02.04.2019 на суму 10 000,00 грн, від 16.04.2019 на суму 10 000,00 грн, від 16.04.2019 на суму 5 000,00 грн (про оплату послуг згідно додатку № 3) та від 04.07.2019 на суму 14 000,00 грн, від 08.07.2019 на суму 8 000,00 грн, від 29.07.2019 на суму 8 300,00 грн, від 29.07.2019 на суму 8 000,00 грн (про оплату послуг згідно додатку № 4), що засвідчують оплату позивачем на користь відповідача грошових коштів на загальну суму 101 800,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що строк виконання робіт згідно додатку № 2 розпочав свій перебіг 16.03.2019 (перший робочий день після повної оплати позивачем етапу робіт) та сплив 24.04.2019, а також відповідно таким самим чином (після повної оплати) - згідно додатку № 3 розпочав свій перебіг 17.04.2019 і сплив 06.06.2019 та згідно додатку № 4 розпочав свій перебіг 30.07.2019 та сплив 17.09.2019. При цьому позивач зазначає, що відповідач не виконав вказані роботи, зокрема позивач вказує, що відповідач не направляв позивачу акти здачі-прийняття виконаних робіт за Договором, що підтверджує невиконання останнім цих робіт, у зв`язку із чим 27.07.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про розірвання договору та відшкодування збитків, у якій позивач повідомив відповідача про відмову від Договору та вимагав повернути йому кошти, сплачені за Договором.

Так, частиною 2. ст. 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

За таких обставин зазначена норма права передбачає загальне право замовника без будь-яких причин відмовитися від договору, але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та обов`язком саме замовника відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору. З урахуванням викладеного у разі відмови замовника від договору підряду підлягає обов`язковому з`ясуванню:

- на підставі якої саме статті (частини статті) Господарського або Цивільного кодексів України чи пункту договору замовник відмовився від договору;

- якщо замовник відмовився від договору на підставі частини другої статті 849 ЦК України, то чи доведена фактична наявність у даному випадку вищевказаних нормативних підстав для такої односторонньої відмови Товариства від договору;

- якими є наслідки такої односторонньої відмови - у залежності від підстав відмови та відповідної норми законодавства чи умови договору.

Так, дійсно, як зазначалося вище та як на те вказує позивач, приймання виконаних робіт за Договором здійснюється на підставі актів здачі-прийняття та у відповідності до Технічного завдання. Разом із тим, як випливає з умов п. п. 2.1.-2.3. Договору, роботи за Договором мали виконуватись поетапно і за результатом виконання кожного етапу робіт, мали складатися акти та додаток до Договору щодо наступного етапу робіт, а також мала здійснюватися оплата такого наступного етапу.

Тобто, про виконання робіт попереднього етапу свідчить не тільки факт підписання акту здачі-приймання робіт, а й укладання відповідного додатку до Договору, що визначає порядок виконання наступного етапу робіт, а також факт оплати наступного етапу робіт.

Так, роботи згідно додатку № 2 від 13.03.2019 до Договору були оплачені позивачем згідно квитанцій від 14.03.2019 на суму 13 600,00 грн та від 14.03.2019 на суму 14 900,00 грн. Згодом сторонами було укладено додаток № 3 від 01.04.2019 до Договору про наступний етап робіт, вартість яких була оплачена позивачем згідно квитанцій від 02.04.2019 на суму 10 000,00 грн, від 02.04.2019 на суму 10 000,00 грн, від 16.04.2019 на суму 10 000,00 грн, від 16.04.2019 на суму 5 000,00 грн і дана обставина свідчить про виконання відповідачем робіт попереднього етапу (згідно додатку № 2).

Так само, згодом сторонами було укладено додаток № 4 від 02.07.2019 до Договору про наступний етап робіт, вартість яких була оплачена позивачем згідно квитанцій від 04.07.2019 на суму 14 000,00 грн, від 08.07.2019 на суму 8 000,00 грн, від 29.07.2019 на суму 8 300,00 грн, від 29.07.2019 на суму 8 000,00 грн, що знову-ж таки - свідчить про виконання робіт попереднього етапу (згідно додатку № 3).

Окрім того, з огляду на зміст додатків № 2, № 3 та № 4, а також Технічного завдання (додаток № 1 до Договору) вбачається, що роботи по кожному етапу є взаємопов`язаними між собою. Роботи по кожному наступному етапу включають в себе вдосконалення та доробку результатів попереднього етапу робіт. Тобто виходячи з умов Договору, узгодження нового етапу робіт фактично не може відбутись без засвідчення факту виконання робіт попереднього етапу.

Окрім того, судом також було досліджено вміст веб-сайту за посиланням http://losangelesenglishschool.com/ та встановлено, що даний сайт є діючим, на ньому міститься логотип, що є ідентичним до того, який зазначений у Технічному завданні, при тому що функціонал сайту та його оформлення - також в-цілому відповідає тим вимогам, що містяться у Технічному завданні.

Так, згідно приписів ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Поряд із тим, згідно ч. 1. ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За приписами ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так. критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від пред`явлення конкретних вимог. Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі "Ялло проти ФРН" від 11.07.2006, у справі "Биков проти РФ" від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 можна вважати справедливим.

Поряд із тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

За змістом приписів ст. 86 ГПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом із тим жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що роботи, які були узгоджені сторонами у додатку № 2 від 13.03.2019 та додатку № 3 від 01.04.2019 до Договору - були виконані відповідачем, позаяк по завершенні даних етапів робіт сторонами були укладені додатки, що узгоджували наступний етап робіт, а саме - додаток № 3 після завершення робіт згідно додатку № 2 та, додаток № 4 після завершення робіт згідно додатку № 3).

Разом із тим, матеріали справи не містять додатку, яким сторони узгодили наступний етап робіт після завершення виконання робіт згідно додатку № 4. Так само як матеріали справи й не містять відповідних актів здачі-приймання робіт згідно додатку № 4.

При цьому, як зазначалося вище, термін виконання робіт згідно додатку № 3 сплив 06.06.2019 (термін виконання робіт, що визначений у додатку, починаючи від моменти повної оплати позивачем етапу робіт), а додаток № 4 сторони уклали лише 02.07.2019, що свідчить про порушення відповідачем строків виконання робіт за Договором, а термін виконання робіт згідно додатку № 4 сплив 17.09.2019 та нового додатку, чи акту здачі-прийняття робіт сторони не укладали (доказів на підтвердження зворотного матеріали справи не містять).

З урахування вищевикладеного, слід дійти висновку, що претензія позивача про розірвання договору та відшкодування збитків від 27.07.2020 дійсно обумовлена затягуванням робіт та їх повільним виконанням з боку відповідача. Доказів на підтвердження виконання робіт згідно додатку № 3 та № 4 у встановлені в них терміни, відповідачем суду не надано. Посилання відповідача на те, що ним направлялись акти приймання-передачі робіт на адресу позивача - не підтвердженні належними та допустимими доказами.

За приписом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до п. 6.1. Договору, сторона, яка порушила господарське зобов`язання, визначене цим договором та/або чинним законодавством України, зобов`язана відшкодувати завдані цим збитки стороні, чиї права або законні інтереси якої порушено.

При цьому згідно п. п. 6.3. Договору, збитки стягуються у розмірі прямого доведеного збитку, що не перевищує повної суми Додатку, під час виконання умов якого були завдані збитки та на момент їх спричинення (за виключенням суми виконаного об`єму робіт за цим Додатком).

Сукупна відповідальність Виконавця за Договором обмежується відшкодуванням Замовникові прямого доведеного збитку в розмірі, що не перевищує останньої фактично сплаченої Замовником за надання Послуг на момент спричинення збитку суми (п. 6.9. Договору).

Відтак, в розумінні вищевикладених умов Договору, а також в контексті спірних правовідносин сторін та приписів п. 1 ч. 2 ст. 22 та ч. 2. ст. 849 ЦК України, під збитками слід розуміти грошові кошти, які сплатив позивач, як замовник робіт за Договором та які (роботи) відповідач, як виконавець, не виконав.

Водночас вимоги позивача про стягнення з відповідача в якості таких збитків всієї вартості робіт за Договором в сумі 101 800, 00 грн є необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, роботи згідно додатків № 2 та №3, загальною вартістю 63 500, 00 грн були виконані відповідачем і при цьому пунктом 6.3. Договору чітко встановлено, що збитки не можуть перевищувати повної суми додатку.

Поряд із тим, суд також критично ставиться до доводів відповідача з посиланням на п. 6.9 Договору, щодо того, що його відповідальність, як виконавця робіт, обмежується останньою фактично сплаченою сумою в сумі 8 000,00 грн, що була перерахована 29.07.2019, оскільки такою останньою фактично сплаченою сумою слід вважати не вартість конкретного технічного платежу, а всю вартість послуг згідно додатку № 4 в розмірі 38 300,00 грн, що була перерахована позивачем чотирма окремими платежами, при тому що, як вже зазначалося, доказів виконання робіт за додатком № 4 матеріали справи не містять.

Таким чином, означені обставини свідчать про порушення прав позивача, як замовника робіт за Договором і тому порушене право позивача підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів, які сплачені позивачем в якості попередньої оплати за невиконані роботи за Договором, але не за всі роботи по Договору (як на те вказує позивач), а лише за додатком № 4 до Договору, як не виконані з боку відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1В-130319 на виконання робіт по розробці Інтернет сайту, адмініструванню або доробці сайту від 13.03.2019 в сумі 101 800, 00 грн, є обґрунтованими частково, на суму 38 300, 00 грн (в межах сплаченої позивачем вартості робіт згідно додатку № 4 до Договору, доказів виконання яких матеріали справи не містять) та у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню частково - на суму 38 300, 00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В матеріалах справи міститься договір № 15 про надання правничої допомоги від 26.06.2020, що був укладений 26.06.2020 між позивачем та адвокатом Гудзерою Тарасом Сергійовичем, предметом якого є стягнення грошових коштів за договором № 1В-130319 на виконання робіт по розробці Інтернет сайту, адмініструванню або доробці сайту від 13.03.2019 з відповідача. Також в матеріалах справи міститься свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000381 від 17.12.2018, видане Гудзері Тарасу Сергійовичу, а також ордер серії КВ № 841761 від 26.06.2020, виданий вказаним адвокатом на представництво інтересів позивача.

Поряд із тим, як вбачається із наданого позивачем попереднього розрахунку судових витрат, позивач очікував понести витрати на професійну правничу допомогу, в тому числі й на винагороду за підготовку і подання позовної заяви (що включає аналіз документів, вибір правової позиції, підготовка і подання позову, збір доказів, подання відповіді на відзив) в сумі 8 500, 00 грн та зазначена сума була сплачена позивачем на користь адвоката Гудзери Тараса Сергійовича частково, в розмірі 8 000, 00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 15 від 26.06.2020, копія якого міститься в матеріалах справи.

З урахуванням вищезазначеного, відповідно до положень статті 129 ГПК України, понесені позивачем витрати на правову допомогу, а також витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 126, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Карпінської Олени Євгеніївни задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Краснопіра Євгенія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код РНКОПП: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Карпінської Олени Євгеніївни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код РНКПО: НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 38 300,00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 3 009, 82 грн та судовий збір в сумі 790, 83 грн. Видати наказ.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23.11.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко