РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2020Справа № 904/3469/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 904/3469/20

за позовом Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби

Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро

до 1) Акціонерного товариства "ВТБ БАНК";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"

про стягнення 168 018,16 грн.

Представників учасників справи:

від позивача: не з`явились;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: Добжанський В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України міста Дніпро звернувся з позовом до акціонерного товариства "ВТБ Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" про стягнення 168018,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що грошові кошти в розмірі 168018,16 грн., були отримані відділом ДВС в результаті реалізації арештованого нерухомого майна та перераховані АТ "ВТБ Банк ", який виступав стягувачем у виконавчому провадженні.

Однак, в подальшому торги з реалізації арештованого нерухомого майна було визнано рішенням суду недійсними, тобто правова підстава знаходження у стягувача спірної суми коштів відпала, у зв`язку з чим Павлоградський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України міста Дніпрона підставі ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідачів грошові кошти в розмірі 168018,16 грн. При цьому, підставою для залучення до участі у справі в якості відповідача-2 - ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" стала заміна стягувача у виконавчому провадженні згідно з ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 №904/3469/20 на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу вирішено позов Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України міста Дніпро до Акціонерного товариства "ВТБ Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія "Поліс" про стягнення 168018,16 грн направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Супровідним листом від 04.08.2020 за № 904/3469/20/34564/20 Господарським судом Дніпропетровської області направлено позовну заяву Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України міста Дніпро до Акціонерного товариства "ВТБ Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Поліс" про стягнення 168018,16 грн до Господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану позовну заяву передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 позовну заяву Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України міста Дніпро залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

14.09.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 17.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/3469/20; ухвалено здійснювати розгляд справи спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, яке призначено на 22.10.2020.

19.10.2020 до суду від відповідача-2 надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечує, зазначивши, що до нього права вимоги в частині спірної суми не перейшло.

19.10.2020 до суду від відповідача-1 надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечує, зазначивши що вимоги позивача мають бути заявлені у спеціальному порядку згідно чинного законодавства з огляду на процедуру ліквідації Акціонерного товариства "ВТБ БАНК".

Судове засідання 22.10.2020 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 повідомлено учасників справи про призначення судового засідання на 12.11.2020.

12.11.2020 на адресу суду від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Присутній у судовому засіданні 12.11.2020 представник відповідача-2 проти позову заперечив в частині стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Поліс", оскільки остання ці кошти не отримувало.

Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання не з`явились. Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило.

Приписами ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 12.11.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

На примусовому виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро знаходиться зведене виконавче провадження № 29626175 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувачів боргу на загальну суму 817 852,18 грн, до складу якого входить виконавче провадження з примусового виконання:

- виконавчий лист № 2-1530 від 10.06.2010 Павлоградського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ВАТ «ВТБ Банк» залишок боргу складає 637747,15 грн.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта виявлено майно, а саме домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності у частці 1/1 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, ВВМ 70967 реєстр № 1328, 25.08.2004, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Гущіна О.І.

Державним виконавцем на вище зазначено майно було накладено арешт та 13.05.2011 складено акт опису та арешту майна.

Державним виконавцем була винесена постанова про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання.

13.06.2012 експертом було надано звіт про оцінку домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на суму 293 005 грн.

13.02.2013 предмет іпотеки було реалізовано Дніпропетровською філією Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство юстиція» на прилюдних торгах з реалізації арештованого майна, яке належить ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки розташованої, загальною площею 0,1000 га, про що складено відповідний акт про реалізацію предмета іпотеки. Ціна реалізації предмета іпотеки склала 219 850,00 грн.

Переможцем торгів стала - ОСОБА_4 , яка сплатила суму в розмірі 219 850,00 грн.

За наслідками проведених прилюдних торгів державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції було складено акт про проведення торгів від 19.02.2013 та надано його переможцю торгів.

14.02.2013 на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області надійшли грошові кошти сплачені переможцем торгів ОСОБА_4 в сумі 187 092,32 гривень від реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га.

Згідно платіжного доручення № 214 від 20.02.2013 грошові кошти в сумі 168 018,16 гривень перераховані на рахунок стягувача - ПАТ «ВТБ Банк» р/р № НОМЕР_1 , МФО 321767, , як погашення боргу.

На користь держави було перераховано виконавчий збір у розмірі 18 709,23 грн на р/р 0032 в ГУДКСУ Дніпропетровській обл., МФО 805012,

Витрати на проведення виконавчих дій у сумі 364,93 грн перераховано на спеціальний рахунок Головного управління юстиції у Дніпропетровській обл. на р/р 1061 в ГУДКСУ Дніпропетровській обл., МФО 805012, .

Після здійснення повної оплати, 01 березня 2013 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщик М.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна, яким посвідчено, що ОСОБА_4 належить на праві власності квартира, а саме квартира АДРЕСА_1 та земельної ділянки розташованої там само, загальною площею 0,1000 га.

Не погоджуючись з порядком проведення торгів по реалізації арештованого майна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів.

21 січня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 185/1413/14-ц, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської особи від 19 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.10.2016.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_3 , про визнання недійсними прилюдних торгів задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 08/723/12/A-31н-2 від 13 лютого 2013 року, проведені Дніпропетровської філією Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство юстиція» 13 лютого 2013 року щодо реалізації квартири з належними до неї надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .

Визнано недійсним акт відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 19 лютого 2013 року про проведення прилюдних торгів щодо реалізації квартири з належними до неї надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видане приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщик М.В. 01 березня 2013 року про посвідчення того, що ОСОБА_4 на лежить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованим в реєстрі за № 217.»

Не погоджуючись з тим, що судовим рішенням були визнані недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 08/723/12/A-31н-2 від 13 лютого 2013 року, акт відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 19 лютого 2013 року про проведення прилюдних торгів, свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видане приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщик М.В. 01 березня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суди з позовом про повернення сплачених нею грошових коштів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року по справі №185/4328/17 стягнуто з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 у відшкодування спричиненої майнової шкоди 219 850 грн. (до складу якої входить сума в розмірі 168 018,16 гривень, перерахованої на рахунок стягувача - ПАТ «ВТБ Банк», як погашення боргу по виконавчому листу № 2-1530 від 10.06.2010, виданого Павлоградським міськрайонним судом згідно платіжного доручення № 214 від 20.02.2013) за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року залишено без змін.

14 лютого 2020 року постановою Верховного Суду рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишено без змін.

Павлоградським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на адресу Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Поліс» 18.11.2019 за вих. № 34/63838 направлено претензію повернути на розрахунковий рахунок відділу суму коштів в розмірі 168 018,16 грн., яка відповідно до платіжного доручення №214 від 20.02.2013 була перерахована на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» згідно виконавчого листа № 2-1530 від 10.06.2010 виданого Павлоградським міськрайонним судом.

Претензію до Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Поліс» було направлено у зв`язку з тим, що 17.01.2019 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження відповідно до ухвали Павлорадського міськрайонного суду від 07.06.2017 про заміну сторони. Замінено сторону виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-1530, виданому 23.12.2010 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ВТБ Банк» (бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, буд. 8/26, м. Київ, 01024) заборгованості за кредитним договором № 06.28-12/07-СК від 23.11.2017 станом на 18 січня 2010 року у сумі 866025,64 грн., а саме стягувача Акціонерного товариства «ВТБ Банк» замінено на стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Поліс».

Вищевказана претензія направлена на адресу Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Поліс» рекомендованим листом за №021 та №013, який відповідно до офіційного сайту Укрпошти отриманий адресатом 06.12.2019 та 25.11.2019.

Акціонерним товариством «ВТБ Банк» на претензію надано відповідь, що згідно з приписами п.8 р. ІІ Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2017 №3711 будь-які спори щодо акцентування вимог кредиторів, що надійшли після визначеного Законом строку, підлягають вирішенню у судовому порядку. Акціонерне товариство «ВТБ Банк» не вбачає правових підстав для повернення грошових коштів перерахованих на рахунок Акціонерного товариства «ВТБ Банк».

Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Поліс» на претензію надано відповідь, що відповідно до ст. 514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до Товариства перейшло право вимоги, які мало АТ «ВТБ Банк» до боржників, у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували станом на 26.02.2016 рік, тобто з урахуванням всіх погашень, зокрема й 168 018,16 грн, які були перераховані після реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, а тому у Товариства відсутній обов`язок по поверненню грошових коштів у розмірі 168 018,16 грн.

Позивач зазначив,що станом на теперішній час відповідні грошові кошти на розрахунковий рахунок Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро не надходили.

Позивач вважає, що підстава, на якій відповідачами: Акціонерним товариством «ВТБ Банк» було набуте майно - грошові кошти у сумі 168 018,16 грн, а до Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Поліс», у подальшому перейшло право вимоги, яке мало АТ «ВТБ Банк» до боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку, у перераховані позивачем Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області платіжним дорученням № 214 від 20.02.2013, згодом відпала.

Таким чином, грошові кошти у сумі 168 018,16 грн. утримуються відповідачами Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Поліс» без достатньої правової підстави.

Викладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 27.11.2018 року №796-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2018 року № 3180 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «ВТБ Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

На підставі рішення №849-рш від 18.12.2018р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №3392 від 18.12.2018р. «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк».

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Наразі, суд зауважує, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Аналогічну правову позицію висловлено у постановах Великої палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16, від 11 квітня 2018 року у справі №910/12294/16 та від 23.05.2018 у справі № 910/7983/17.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку.

При цьому, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно- правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Положеннями ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

В ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унормовано, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Суд зауважує, що відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, в якості підстави позову позивач посилається на статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України, однак зазначені правові норми не може бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що обставини, які зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, зокрема, прийняття рішення Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року по справі №185/4328/17 та набрання ним законної сили, виникли після введення процедури ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Внутрішнім підзаконним нормативно-правовим актом, який регулює порядок складання, ведення, підстави для внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів неплатоспроможного банку є рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 №3711 «Про затвердження Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 за № 1104/30972.

Виключно у відповідності з зазначеним нормативно-правовим актом здійснюється процедура проведення (розгляду та затвердження) змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів неплатоспроможного банку, яка здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу VII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711 (далі - Положення), встановлено, що підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону).

Відповідно до підпункту 12 пункту 1 розділу VII Положення, внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється на підставі заяви кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов`язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили. Підставою для звернення щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів є оригінал виконавчого листа, що надсилається до уповноваженої особи Фонду відповідно до вимог частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із закінченням виконавчого провадження на підставі прийнятого Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

У відповідності зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

З огляду на викладене, рішення Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року по справі №185/4328/17, яке набрало законної сили, є безумовною та беззаперечною підставою для внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «ВТБ Банк».

Отже, за досліджених обставин, відповідач-1, у випадку отримання від позивача заяви про визнання вимог, які є предметом даного спору, буде зобов`язаний внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а спірні грошові кошти підлягатимуть поверненню позивачу.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

Також, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що із змісту статті 16 ЦК України та завдання господарського судочинства, викладеного у частині першій статті 2 ГПК України, випливає, що, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у позивача наявне законне право на отримання спірних коштів від відповідача-1 та на даний час воно є порушеним.

Оскільки, в силу положень підпункту 1 пункту 1 розділу VII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711 наявні підстави для внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «ВТБ Банк» в частині спірних грошових коштів, суд дійшов висновку, що найбільш ефективним способом захисту прав позивача є задоволення даного позову в частині стягнення 168 018,16 грн з Акціонерного товариства «ВТБ Банк».

В частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" суд відмовляє з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 18.11.2015 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Поліс» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ.

Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення права вимоги ПАТ «ВТБ Банк» передає (відступає) на користь ТОВ «ФК «Поліс» свої права вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Поліс» набуває права вимоги замість ПАТ «ВТБ Банк» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них на умовах такого договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що ПАТ «ВТБ Банк» має право частинами у чотири етапи (чотирма траншами) передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до Боржників, а ТОВ «ФК «Поліс» набуває такі права вимоги шляхом підписання відповідної Додаткової угоди до даного Договору із зазначенням ціни додаткової угоди до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року, розміру заборгованостей боржників та підписанням Реєстру прав вимог.

Відповідно до п. 3.1.3 Договору про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Поліс» стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, зазначеним у відповідному реєстрі прав вимоги, а також їх зобов`язань по договорам забезпечення. Разом з правами вимоги до ТОВ «ФК «Поліс» переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

26.02.2016 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Поліс» було укладено додаткову угоду №4 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015, якою визначено розмір заборгованостей Боржників, права вимоги до яких відступаються за цією Додатковою угодою згідно Реєстрів прав вимог від 26.02.2016, які містяться в Додатку 1 до даної Додаткової угоди.

В Додатку 1 до Додаткової угоди №4 від 26.02.2016 до Договору про відступлення права вимоги міститься Реєстр прав вимог № 1, відповідно до якого Товариство набуло право вимоги за кредитним договором № 06.28-12/07-СК від 23.11.2007 та № 06.55/09-СК від 30.06.2009, укладеним з ОСОБА_2 .

Отже, до ТОВ «ФК «Поліс» перейшли усі права вимоги за вищезазначеними Кредитними договорами та договорами забезпечення до нього.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 здійснено заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Поліс».

Реалізація нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою, відбулась 13.02.2013, тобто раніше ніж було укладено договір відступлення права вимоги.

Як зазначено в платіжному дорученні № 214 від 20.02.2013 перерахування грошових коштів у розмірі 168 018,16 гривень від Павлоградського міськрайонного ВДВС в м. Дніпро здійснено на рахунок ПАТ «ВТБ Банк».

Отже, дані обставини свідчать про отримання грошових коштів в розмірі 168 018,16 гривень саме ПАТ «ВТБ Банк».

Таким чином, від ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «ФК «Поліс» перейшло право вимоги до Боржників, у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували станом на дату укладення договору відступлення права вимоги за кредитними договорами (26.02.2016 року), тобто за вирахуванням всіх погашень, зокрема і 168 018,16 гривень, які були перераховані ПАТ «ВТБ Банк» за реалізацію нерухомого майна з прилюдних торгів.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають. для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача-1.

Керуючись ст. 129, 232, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (01024, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/Пушкінська, буд.8/26, ідентифікаційний код 14359319) на користь Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (51408, м. Павлоград, Дніпропетровська область, вул. Дніпровська, 338, ідентифікаційний код 35020282) кошти у розмірі 168 018 грн 16 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 520 грн 27 коп.

3. В частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.11.2020.

Суддя А.І. Привалов