ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р. Справа№ 910/6777/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.07.2020

у справі №910/6777/20 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"ПЗУ Україна"

до Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Еталон"

про стягнення 71 394, 21 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (надалі - позивач, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (надалі - відповідач, скаржник, ПрАТ "СК "Еталон") про стягнення завданих збитків в порядку регресу в розмірі 71 394, 21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.129308, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Volkswagen" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "СК "Еталон" позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 71 394, 21 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/6777/20 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у сумі 69 394, 21 грн та судовий збір у сумі 2 102, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», виходив із доведеності матеріалами справи факту настання страхового випадку та набуття позивачем права вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок виплатити позивачеві страхове відшкодування. Разом з тим, спираючись на приписи ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та враховуючи визначений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО 277595 ліміт відповідальності, суд визначив, що відшкодуванню відповідачем по страховому випадку від 09.04.2019 належить сума у розмірі 69 394, 21 грн, у зв`язку з чим дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ПрАТ "СК "ПЗУ Україна".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/6777/20 в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у сумі 69 394,21 грн та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було винесено оскаржуване рішення із порушенням норм матеріального права, а саме всупереч нормам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (надалі - Методика).

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимога позивача у виплаті 69 394,21 грн є незаконною, оскільки, як зазначає відповідач, виходячи із суми страхового відшкодування, яка виплачена позивачем, суми фізичного зносу, згідно із розрахунком суми страхового відшкодування ПрАТ "СК "Еталон" належною сумою до виплати є сума у розмірі 43 725, 64 грн.

Також скаржник, не погоджуючись із неприйняттям до уваги судом першої інстанції висновку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_1 про визначення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 через проведення дослідження без огляду автомобіля, посилаючись на п. 5.1. Методики, зазначає про наявність у ОСОБА_1 права встановлювати коефіцієнт фізичного зносу без особистого огляду автомобіля та наголошує, що такий коефіцієнт для складників КТЗ Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 0,54.

Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з обґрунтуванням причин пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Еталон" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючої судді - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6777/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020. Водночас, вказаною ухвалою не прийнято до розгляду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки такий строк ПрАТ "СК "Еталон" не пропущено.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Еталон" вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

На виконання вимог ч. 4 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено, що відсутність відзиву не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Також встановлено сторонам у справі строк на подання заяв/клопотань.

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, у своєму відзиві позивач, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного суду у справі №755/18006/15-ц, положення ст.ст. 993, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем із відшкодування збитків в межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом №АО277595 саме у розмірі 69 394,21 грн. При цьому позивач зазначає, що оскільки фактично транспортний засіб Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , експлуатувався з 2018 року, згідно п. 7.38. Методики коефіцієнт фізичного зносу не нараховується та вважається таким, що дорівнює нулю.

За викладених обставин ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та таким, що прийняте із дотриманням норм процесуального та матеріального права, а також із встановленням всіх обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 16.05.2018 між ОСОБА_2 та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.129308 відносно транспортного засобу Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2019 в м. Луцьк на вул. Потебні відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіля Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно із постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2019 у справі №161/6807/19 дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , п. 16.11 Правил дорожнього руху.

Вказаною вище постановою встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно із Актом прийому-передачі виконаних робіт від 05.05.2019, долученого до позовної заяви, вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 71 394,21 грн.

Відповідно до рахунку №9 від 24.04.2019 вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 71 394,21 грн.

Позивачем, як страховиком за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.129308 відносно транспортного засобу Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , затверджено страховий акт №UA057/L03/02 від 14.06.2019, згідно із яким у зв`язку із настанням 09.04.2019 страхового випадку, позивач вирішив здійснити виплату ОСОБА_2 як страхувальнику за вказаним договором, страхового відшкодування в загальній сумі 71 394,21 грн.

На підставі рахунку страхового відшкодування від 20.05.2019 та страхового акта від 14.06.2019 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 71 394,21 грн (шляхом перерахування на рахунок ремонтної організації), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №30303 від 21.05.2019 у розмірі 49 975,95 грн та №31439 від 14.06.2019 у розмірі 21 418, 26 грн.

Також, як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, станом на дату ДТП (09.04.2019), цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "СК "Еталон" (відповідач у справі) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/277595, термін дії з 26.01.2019 по 25.07.2019 (згідно із відомостями з єдиної централізованої бази даних МТСБУ).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 2000,00 грн.

Враховуючи те, що позивачем було виплачено страхове відшкодування шляхом перерахування на рахунок ремонтної організації, до останнього перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки виплата страхового відшкодування відповідачем здійснена не була, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, надано належні та допустимі докази виникнення у відповідача обов`язку оплатити суму страхового відшкодування, у зв`язку з чим частково задовольнив позовні вимоги.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абзацом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як зазначалось вище, відповідно до умов договору страхування №АМ.129308 від 16.05.2018, у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 71 394,21 грн шляхом перерахування на рахунок ремонтної організації, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №30303 від 21.05.2019 та №31439 від 14.06.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно з нормами ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, виходячи із положень ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних витрат.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ "СК "Еталон" відповідно до полісу №АО/277595 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_3 власнику транспортного засобу Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , покладається на відповідача у справі.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Тобто, наведеними положеннями законодавства встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Розрахунок зносу транспортного засобу здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Згідно із п. 7.38, п. 7.39 Методики, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 цієї Методики.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Згідно із п. 7.36 Методики ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за формулою Ссз= Ц с х (1- Ез), де:

Ссз - вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, грн;

Ц с - ціна нової складової частини, грн;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що строк експлуатації транспортного засобу Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 не перевищував семи років, а отже, згідно з п. 7.38 Методики, дорівнював нулю.

При цьому, відсутність у матеріалах позовної заяви звіту суб`єкта оціночної діяльності чи інших документів, які б підтверджували визначений позивачем коефіцієнт фізичного зносу не перешкоджає визначенню дійсного розміру страхового відшкодування, адже звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 та від 03.07.2019 у справі №910/12722/18.

Окрім того, судом першої інстанції правомірно не було прийнято до розгляду наданий відповідачем висновок суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_1 про визначення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу становить 0,54, з огляду на те, що зазначений висновок був складений за результатами проведення дослідження без огляду транспортного засобу, що не відповідає вимогам п. 5.1. Методики, яким встановлено, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

За наведених обставин твердження скаржника про наявність у суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_1 права встановлювати коефіцієнт фізичного зносу без особистого огляду транспортного засобу суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим.

Згідно із статтею 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/277595 розмір франшизи складає 2000,00 грн.

Відтак, відповідач як особа, відповідальна за відшкодування заподіяних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по страховому випадку, який стався 09.04.2019, має відшкодувати позивачу суму в порядку регресу у розмірі 69 394,21 грн (71 394, 21 грн (вартість відновлювального ремонту, підтверджена платіжними дорученнями №30303 від 21.05.2019 та №31439 від 14.06.2019) - 2000,00 грн (франшиза за полісом)).

Враховуючи викладене, з урахуванням положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суд, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/6777/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (ПрАТ "СК "Еталон").

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/6777/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/6777/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон".

4 Матеріали справи №910/6777/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 19.11.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова