ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2441/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Юнікон" (49005, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, 28А; ідент. код 23647276)

до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299; ідент. код 00213121)

про стягнення 6224233,21 грн.

за участю представників:

позивача - Малиновська О.П., довіреність № 3 від 03.01.2020

відповідача - Дмитрієва І.В., довіреність № 248-411/20 від 11.08.2020

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Юнікон" 05.08.2020 р. звернулось до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмір 6312624,91 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 238-16/119-ВК від 23.05.2018 р., укладеного між сторонами спору. Відповідно до позовної заяви ціна позову становить 6 312 624,91 грн. та складається з: 4871 706,42 грн. - сума основної заборгованості; 359 195,78 грн. - сума пені; 184 159,81 грн. - один процент річних; 897 562,9 грн. - втрати від інфляції. Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 94623,49 грн., сплаченого позивачем за подання даної позовної заяви та інші понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2020 прийнято позовну заяву ПАТ "Юнікон" до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2441/20, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; підготовче засідання призначено на "08" вересня 2020 р. о 10:00.

У підготовчому засіданні 08.09.2020 у справі постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання, про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України до "30" вересня 2020 р. об 11:30 год.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 р. було постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів до 08.11.2020 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України та протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.10.2020 р. об 11:00 в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України.

Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 20.10.2020 р., не було проведено у зв`язку з відсутністю судді Шатернікова М.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2020 року призначено проведення судового засідання з розгляду справи № 922/2441/20 по суті на "04" листопада 2020 р. об 11:30.

04.11.2020 р. до канцелярії суду позивачем подано заяву про забезпечення позову відповідно до якої позивач просив суд накласти арешт на грошові кошти відповідача - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в розмірі основного боргу вказаного в позовній заяві у сумі 4871706,42 грн., які знаходяться на його рахунках перелічених у заяві.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2020 року заяву про забезпечення позову (вх. № 25707 від 04.11.2020 року) було повернуто приватному акціонерному товариству "Юнікон" з посиланням на ст. 139 ГПК України.

У судовому засіданні 04.11.2020 р. було задоволено клопотання 3-ї особи про відкладення розгляду справи та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 11.11.2020 р. о 12:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

11.11.2020 р. до канцелярії суду позивачем подано заяву про забезпечення позову (вх. 26336 від 11.11.2020 р.) відповідно до якої позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в розмірі основного боргу вказаного в позовній заяві у сумі 4871706,42 грн., які знаходяться на його рахунках перелічених у заяві.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.11.2020 р. було задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "Юнікон" про забезпечення позову (вх. 26336 від 11.11.2020 р.); накладено арешт на грошові кошти, які належать ДП "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" у розмірі основного боргу, вказаного в позовній заяві Акціонерного товариства "ЮНІКОН" в сумі 4871706,42 грн., які знаходяться на рахунках, що належать ДП "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ".

Разом з тим, у судовому засіданні 11.11.2020 р. при розгляді справи по суті судом враховано, що 08.09.2020, тобто до закінчення підготовчого засідання, на адресу суду від позивача надійшла заява (вх. № 23708) про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 6224233,21 грн., яка складається з: 4 871 706,42 грн. основного боргу, 359195,82 грн. пені; 100316,50 грн. - 1% річних; 893014,47 грн. - втрат від інфляції.

Враховуючи приписи ст. 46 ГПК України, суд вважає за можливе розглядати позовні вимоги в межах ціни позову визначеної позивачем в заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 20708), що не протирічить вимогам закону та правам сторін.

Представник позивача у судовому засіданні просить суд задовольнити в повному обсязі позовні вимоги в редакції зазначеній в заяві (вх. № 20708) про зменшення розміру позовних вимог, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача 4 871 706,42 грн. основного боргу, 359195,82 грн. пені; 100316,50 грн. - 1% річних; 893014,47 грн. - втрат від інфляції. Також представник позивача просив покласти на відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача підтримує доводи, викладені у відзиві на позов та запереченнях, просить суд вимогу про стягнення основної суми боргу у розмірі 4 871 706,42 грн. залишити на розсуд суду; у вимозі в частині стягнення пені за прострочення оплати за договором відмовити в повному обсязі, в разі задоволення цієї вимоги прийняти до уваги клопотання про зменшення штрафних санкцій та стягнути пеню в розмірі 17 959,80 грн.; вимогу про стягнення річних та втрат від інфляції залишити на розсуд суду із врахуванням розрахунку, наведеного відповідачем; у вимозі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити в повному обсязі; здійснити розподіл суми судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагають норми Господарського процесуального кодексу України; у вимозі щодо зобов`язання орган, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати Відповідачу 1% річних, за період що не буде врахований в рішенні - відмовити.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 11.11.2020 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарським судом встановлено наступне.

23 травня 2018 року між Приватним акціонерним товариством "ЮНІКОН" (позивач, постачальник) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (відповідач, замовник) було укладено Договір № 238-16/119-ВК від 23.05.2018 року, відповідно до п. 1.1. якого позивач взяв на себе зобов`язання поставити у власність відповідача продукцію, зазначену в Специфікації № 1, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити таку продукцію. Відповідно до Специфікації № 1 від 23.05.2018 року сторони узгодили поставку товару на суму 122434680,00 грн. (т. 1 а.с. 60-71).

14.11.2018 року АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 1 до Договору № 238-16/119-ВК, на виконання якої підписано Специфікацію № 1 від 14.11.2018 - Додаток № 1 до Договору та Специфікацію № 1.1 від 14.11.2018 до Договору (т. 1 а.с. 72-78).

27.02.2019 року АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 2 до Договору № 238-16/119-ВК, на виконання якої між сторонами підписано Специфікацію № 1.2 27.02.2019 року - Додаток № 1.2 до Договору та Специфікацію № 1 від 27.02.2019 - Додаток № 1 до Договору (т. 1 а.с. 79-86).

22.05.2019 року АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 3 до Договору № 238-16/119-ВК, якою сторонами узгоджено, пункт 13.1 договору викласти в наступній редакції: "Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2020 р." (т. 1 а.с. 87).

19.06.2019 року АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 4 до Договору № 238-16/119-ВК, на виконання якої між сторонами підписано Специфікацію № 1.3 від 19.06.2019 - Додаток №1.3 до Договору та Специфікацію № 1 від 19.06.2019 - Додаток № 1 до Договору (т. 1 а.с. 88-94).

22.08.2019 року між АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 5 до Договору № 238-16/119-ВК, якою сторонами було усунуто допущену в п. 5 Додаткової угоди № 2 від 27.02.2019 р. (т. 1 а.с. 95).

28.08.2019 року між АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 6 до Договору № 238-16/119-ВК, на виконання якої між сторонами підписано Специфікацію №1.4 від 28.08.2019 - Додаток № 1.3 до Договору та Специфікацію № 1 від 28.08.2019 - Додаток № 1 до Договору (т. 1 а.с. 96-101).

30.09.2019 року між АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 7 до Договору № 238-16/119-ВК, якою сторонами було викладено реквізити сторін у новій редакції (т. 1 а.с. 102).

24.10.2019 року між АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 8 до Договору № 238-16/119-ВК, на виконання якої між сторонами підписано Специфікацію № 1.5 від 24.10.2019 року - Додаток № 1 до Договору та Специфікацію № 1 від 24.10.2019 р. - Додаток № 1 до Договору (т. 1 а.с. 103-108).

25.11.2019 року між АТ "ЮНІКОН" та ДП "Завод "Електроважмаш" підписано Додаткову угоду № 9 до Договору № 238-16/119-ВК, на виконання якої між сторонами підписано Специфікацію № 1 від 25.11.2019 року - Додаток №1 до Договору та Специфікацію № 1.6 від 25.11.2019 року - Додаток № 1 до Договору (т. 1 а.с. 109-113).

Згідно п. 1.2. Договору найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва, відповідно до Національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 р. № 1749, зазначаються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору.

У відповідно до п. 2.1. Договору Позивач здійснює поставку продукції Відповідачу протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання письмової заявки Позивачем, згідно п. 1.3. Договору.

У пункті 2.4. Договору сторони погодили, що право власності на продукцію переходить до Відповідача з моменту її фактичної поставки від Позивача.

Згідно п. 3.1 договору, в редакції додаткової угоди № 9 від 25.11.2019 р., ціна договору становить 105779017,93 грн., у т.ч. ПДВ 20% 17629836,32 грн.

Умови оплати продукції сторони погодили у розділах 4 Договору.

Так, відповідно до п. 4.1. Договору Відповідач здійснює оплату продукції протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту здійснення поставки продукції та прийняття її за кількістю та якістю.

Також у пункті 4.2. Договору сторони визначили, що при відвантаженні продукції Позивач надає Відповідачу наступні документи: видаткову накладну, рахунок-фактуру, та товарно-транспорту накладну.

Відповідно до п. 5.1. Договору Відповідача зобов`язався своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату продукції на умовах Договору.

Разом з цим, пунктом 9.4. Договору встановлено, що за порушення строку оплати, передбачених цим Договором, Позивач має право пред`явити Відповідачу вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Крім того, відповідно до п. 9.5. Договору за порушення строку оплати продукції, передбачених цим Договором, Позивач має право вимагати оплати 1% річних та індексу інфляційних втрат.

Як свідчать матеріали справи та не спростовано відповідачем, на виконання умов вищезазначеного договору ПАТ "ЮНІКОН" протягом червня 2018 - листопада 2019 поставив Державному підприємству "Завод "Електроважмаш" товар на загальну суму 50717298,10 грн., що підтверджується наступними первинними документами - видатковими накладними:

- № ЮБл0000013 від 12.06.2018 року на суму 270 817,08 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000012 від 13.06.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000013 від 13.06.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000014 від 13.06.2018 року на суму 752268,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000027 від 22.06.2018 року на суму 1 162 260,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000028 від 22.06.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000030 від 25.06.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000031 від 27.06.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000032 від 27.06.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000001 від 03.07.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000005 від 03.07.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000009 від 09.07.2018 року на суму 594989,76 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000028 від 18.07.2018 року на суму 90219,60 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000022 від 25.07.2018 року на суму 961818,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000023 від 25.07.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000024 від 25.07.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000025 від 25.07.2018 року на суму 708972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000004 від 13.08.2018 року на суму 601 37,38 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000005 від 13.08.2018 року на суму 651051,36 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000007 від 20.08.2018 року на суму 166771,46 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000009 від 21.08.2018 року на суму 27 825,70 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000011 від 28.08.2018 року на суму 1 240 701,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000012 від 28.08.2018 на суму 695 310,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000013 від 28.08.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000014 від 28.08.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000015 від 28.08.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000008 від 19.09.2018 року на суму 150334,34 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000002 від 19.09.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000003 від 19.09.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000004 від 19.09.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл000001 від 19.09.2018 року на суму 658 362,60 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000014 від 25.09.2018 року на суму 601 337,38 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000006 від 26.09.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000001 від 01.10.2018 року на суму 668 973,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000004 від 02.10.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000006 від 03.10.2018 року на суму 708 972,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000007 від 08.10.2018 року на суму 249412,68 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000015 від 17.10.2018 року на суму 601337,38 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000017 від 22.10.2018 року на суму 451098,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000013 від 24.10.2018 року на суму 948 156,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000005 від 14.11.2018 року на суму 665918,06 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000006 від 14.11.2018 року на суму 665918,06 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000011 від 19.11.2018 року на суму 635127,08 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000009 від 19.11.2018 року на суму 665918,06 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000010 від 19.11.2018 року на суму 665918,06 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000011 від 19.11.2018 року на суму 665918,06 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000012 від 19.11.2018 року на суму 147 796,73 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000012 від 19.11.2018 року на суму 665918,06 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000014 від 19.11.2018 року на суму 534340,04 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000020 від 26.11.2018 року на суму 466 417,22 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000003 від 04.12.2018 року на суму 103 785,60 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000004 від 04.12.2018 року на суму 69257,42 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000005 від 10.12.2018 року на суму 176255,35 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000007 від 11.12.2018 року на суму 542 297,81 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000009 від 12.12.2018 року на суму 542 297,81 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000015 від 19.12.2018 року на суму 271 148,90 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000018 від 27.12.2018 року на суму 619 362,48 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000004 від 09.01.2019 року на суму 619 362,48 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000005 від 09.01.2019 року на суму 542 297,81 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000011 від 22.01.2019 року на суму 358 873,07 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000015 від 27.02.2019 року на суму 391 849,49 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000001 від 05.03.2019 року на суму 522 465,98 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000001 від 05.03.2019 року на суму 645809,04 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000002 від 06.03.2019 року на суму 580470,12 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000006 від 11.03.2019 року на суму 645 809,04 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000007 від 11.03.2019 року на суму 645 809,04 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000018 від 18.03.2019 року на суму 161 452,26 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000012 від 22.03.2019 року на суму 64281,60 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000002 від 02.04.2019 року на суму 548787,31 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000004 від 05.04.2019 року на суму 645 809,04 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000006 від 05.04.2019 року на суму 130 616,50 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000018 від 12.04.2019 року на суму 161452,26 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000020 від 15.04.2019 року на суму 29921,29 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000023 від 16.04.2019 року на суму 645 809,04 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000010 від 19.04.2019 року на суму 681 144,48 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000011 від 19.04.2019 року на суму 286 160,76 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000030 від 22.04.2019 року на суму 403 484,69 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000004 від 13.05.2019 року на суму 563 364,43 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000007 від 15.05.2019 року на суму 430 972,38 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000001 від 03.06.2019 року на суму 313 463,09грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000003 від 03.06.2019 року на суму 170 286,12 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000008 від 19.06.2019 року на суму 532 557,82 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000013 від 26.06.2019 року на суму 327 037,50 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000002 від 09.07.2019 року на суму 60562,50 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000008 від 22.07.2019 року на суму 60562,50 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000001 від 06.08.2019 року на суму 521577,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000007 від 12.08.2019 року на суму 200328,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000011 від 21.08.2019 року на суму 484398,00 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000003 від 23.08.2019 року на суму 363298,50 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000017 від 28.08.2019 року на суму 49690,96 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000005 від 18.09.2019 року на суму 455 564,16 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000008 від 23.09.2019 року на суму 450 814,27 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000003 від 30.09.2019 року на суму 310 344,74 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000017 від 30.09.2019 року на суму 475279,92 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000002 від 08.10.2019 року на суму 548963,82 грн. разом з ПДВ;

- № ЮГо0000003 від 25.10.2019 року на суму 114535,80 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000003 від 25.10.2019 року на суму 114535,80 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000001 від 04.11.2019 року на суму 517042,44 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000003 від 11.11.2019 року на суму 523906,92 грн. разом з ПДВ;

- № ЮБл0000007 від 26.11.2019 року на суму 463331,09 грн. разом з ПДВ;

Як вказує позивач, відповідач розрахунок за отриманий від позивача за спірним договором товар у повному обсязі не здійснив, а здійснені розрахунки вчинені з порушенням встановленого в п. 4.1. договору строку (сплачено відповідачем 45845591,68 грн.), у зв`язку з чим, у останнього станом на 01.08.2020 р. виникла перед позивачем заборгованість за поставлену за договором № 238-16/119-ВК від 23.05.2018 року продукцію у розмірі 4 871 706,42 грн.

Обставини щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 4 871 706,42 грн. стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем своїх зобов`язань за період з 14.08.2018 року по 01.08.2020 (включно) окремо по кожному факту поставки, позивачем також нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі 359195,82 грн., 1% річних у розмірі 100316,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 893014,47 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Сторонами у договорі порядок розрахунків за договором визначено у п. 4.1. договору, яким визначено, що замовник здійснює оплату продукції протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту здійснення поставки продукції та прийняття її за кількістю та якістю.

Доказів своєчасного здійснення замовником (відповідачем) всіх платежів у строки визначені сторонами у п. 4.1 договору до суду не надано.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, не надання відповідачем доказів здійснення своєчасної оплати поставленої продукції у строки визначені сторонами у договорі або обґрунтованих заперечень проти вимог позивача, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати ПАТ "Юнікон" за договором № 238-16/119-ВК від 23.05.2018 року продукції.

Факт прострочення оплати відповідачем не заперечується.

Відповідно до частини першої статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних доказів виконання домовленості або вмотивованих заперечень проти неї, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 4871706,42 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 359195,82 грн., 1% річних у розмірі 100316,50 грн., інфляційні витрати у розмірі 893014,47 грн.

Представник відповідача просить розглянути клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, а вимогу про стягнення річних і втрат від інфляції залишити на розсуд суду. При цьому, представник відповідача надав суду власний контррозрахунок 1% річних.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, як наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

Сторони у договорі № 238-16/119-ВК від 23.05.2018 визначили, що за порушення строку оплати продукції постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17, від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Так, дослідивши матеріали справи, врахувавши встановлений сторонами у договорах поставки 60-денний строк (календарні дні) на оплату отриманої відповідачем продукції, беручи до уваги період прострочення визначений позивачем в позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а також з урахуванням порядку визначення строку прострочення, визначеного статтями 251-254 Цивільного кодексу України судом встановлено вірними періоди прострочення вказані відповідачем в наданому ним контррозрахунку.

Суд, здійснивши власний контррозрахунок 1 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків погодженого сторонами та з урахуванням перебігу строку, визначеного ст.ст. 251-254 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що арифметично вірними сумами є сума у розмірі 100316,50 грн. 1% річних та 772358,54 грн. втрати від інфляції, оскільки позивачем помилково не було враховано при здійсненні свого розрахунку інфляційних втрат періоди дефляції, що протирічить приписам чинного законодавства.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження вчасної оплати поставленого товару у строки, які обумовлені сторонами в договорі. За таких обставин, оскільки відповідач прийняв товар, однак несвоєчасно оплатив позивачу його вартість, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 100316,50 грн. 1% річних та 772358,54 грн. інфляційних втрат. В іншій частині стягнення інфляційних втрат (120655,93 грн.) слід відмовити.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені за прострочену заборгованість відповідача у відповідності до договору №238-16/119-ВК.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, сторонами у договорі договору №238-10/348-ВК від 17.12.2018 було встановлено, що за порушення строку оплати постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Суд, перевіривши надані позивачем до заяв по суті розрахунки пені та контррозрахунок відповідача за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з використанням калькулятора "Ліга-Закон", врахувавши визначений сторонами у договорах поставки розмір пені (0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми), беручи до уваги встановлений сторонами у договорах поставки 60-денний строк на оплату отриманої відповідачем продукції та 6-ти місячний строк нарахування пені встановлений статтею 232 ГК України, оскільки інше не встановлено договором, встановив, що правомірно нарахованою є пеня у 359195,82 грн.

Також, відповідачем було заявлено клопотання про відмову в задоволенні вимоги про стягнення пені або зменшення пені до 5 %.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначає, що відповідач є державним комерційним підприємством, яке на даний час знаходиться в скрутному матеріальному становищі. При цьому, періодичне блокування господарської діяльності підприємства, шляхом накладання арештів на всі рахунки відповідача та кризовий стан в галузі машинобудування сприяло вимушеним частковим виплатам не тільки контрагентам, але і працівникам заробітної плати та платежів до бюджету та комунальних платежів. Так, станом на 25.06.2020 існувала заборгованість по заробітній платі у розмірі 11,6 млн. грн., а вже станом на 04.08.2020 у підприємства існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 21.8 млн. грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18).

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

Враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів сторін, суд виходить з того, що відповідач тривалий час не сплачує борг, має неналежну платіжну дисципліну, позивач заперечує проти зменшення пені, пеня погоджена сторонами у договорі, відповідач не надав належних доказів наявності виняткових обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення пені.

Крім того, позивач в порядку приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, просить зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати відповідачу 1% річних, як це передбачено п.9.5 Договору № 238-16/119-ВК від 23.05.2018 р. за період, що не буде врахований у рішенні до дати виконання рішення суду.

Відповідно до п.9.5. Договору за порушення строку оплати продукції, передбачених цим Договором, Позивач має право вимагати оплати 1% річних та індексу інфляційних втрат.

Згідно з приписами частини десятої статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що застосування частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України у даному спорі є правомірним та цілком співвідноситься із принципом "правової визначеності".

Відтак підлягає зазначенню у резолютивній частині рішення суду наступне формулювання: Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 02.08.2020 і до моменту виконання цього рішення, проценти 1%річних за такою формулою: (СОБ х 1 х КДП) : 365 : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого відповідачем; 1 - розмір процентів визначений договором=1; КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу; 365 - кількість днів у році, і стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 91553,82 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299; ідент. код 00213121) на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" (49005, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, 28А; ідент. код 23647276; п/р НОМЕР_1 в АТ "РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" у місті Києві, код банку 380,42 грн. основного боргу, 359195,82 грн. пені, 100316,50 грн. 1% річних, 772358,54 грн. інфляційних; а також 91553,65 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 120655,93 грн. інфляційних втрат відмовити.

4. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати починаючи з 02.08.2020 року і до моменту виконання цього рішення проценти (1% річних) за такою формулою:

(СОБ х 1 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів,

де:

СОБ - сума основного боргу, простроченого відповідачем;

1 - розмір процентів визначений договором=1;

КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу за період: починаючи з 02.08.2020 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу;

КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти;

і стягнути отриману суму процентів із ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" (місцезнаходження: 61089, місто Харків, ПРОСПЕКТ МОСКОВСЬКИЙ, будинок 299; ) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЮНІКОН" (Місцезнаходження: 49005, місто Дніпро, вулиця Олеся Гончара, будинок 28А; ; п/р НОМЕР_1 в АТ "РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" у місті Києві, код банку 380805).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення та з урахуванням п.17.5 розділу ХІ "Перехідних положень" ГПК України.

Повне рішення складено "23" листопада 2020 р.

Суддя М.І. Шатерніков