ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р. Справа№ 910/8340/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 16.11.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2020, повний текст складено 12.08.2020

у справі № 910/8340/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.),

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN"

про стягнення 6 276 600,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" (надалі - відповідач) про стягнення 6 276 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредиту за договором № 010/Д2-1-КБ/273 від 07.08.2018. При цьому, позивач посилається на умови пунктів 9.1 - 9.4 Генерального договору (в редакції додаткових угод), та зазначив, що строк виконання зобов`язань за кредитними договорами, укладеними в рамках Генерального договору, з моменту направлення даної вимоги є таким що настав.

Матеріально - правовою підставою позову позивач обрав положення статтей 525, 526, 610, 612, 1050 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд пешої інстанції дійшов висновку, що позивачем відповідно до вимог статті 112 Цивільного кодексу України та з урахуванням приписів частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, неправильно обрано спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника. Крім того, звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу відповідача. Невірно обраний позивачем спосіб захисту є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятим рішенням, 17.08.2020 Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що рішення суду винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зокрема, скаржник наголошує на безпідставному та неправильному застосуванні до цих спірних правовідносин положень 105, 110, 111, 112 Цивільного кодексу України.

Вважає висновок суду про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту помилковим, так як положення чинного законодавства не пов`язують можливість судового захисту порушених прав особи лише після використання такою особою позасудових або досудових способів захисту, у даному випадку звернення із заявою до ліквідаційної комісії.

Позивач наголосив, що він не мотивує свої позовні вимоги фактом не розгляду або невизнання ліквідаційною комісією відповідних вимог. Відтак, на думку позивача, суд помилково посилається на обставини про необхідність звернення до ліквідаційної комісії , і у даному випадку, має місце невірна кваліфікація судом правовідносин між сторонами та порушення принципу диспозитивності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 у справі №910/8340/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 12.10.2020 о 14:40 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 07.10.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 07.10.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою. З урахуванням епідеміологічної ситуації в України, сторони можуть подати до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020, від 26.10.2020 розгляд скарги відкладено, зокрема на 16.11.2020.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4642/20 від 16.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. у відпустці, який входять до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8340/20.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 у справі №910/8340/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Ходаківська І.П.,Демидова А.М. Повідомлено учасників справи про розгляд справи в раніше призначеному судовому засіданні 16.11.2020 о 14:00 год.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надала суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 16.11.2020 з`явився представник позивача.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, ураховуючи те, що від учасників справи не надходило будь-яких заяв чи клопотань, зокрема щодо відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Колегією суддів враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з подальшими змінами) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 31.12.2020 на всій території України встановлено карантин та запроваджено обмежувальні заходи.

В той же час, за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення у даній справі скасувати, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Банком (кредитор) і Товариством (позичальник) 15.03.2011 укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/42-0-1/11-025, за яким позивач зобов`язався здійснювати на користь відповідача кредитні операції у межах сум загального ліміту та сублімітів, а відповідач - повністю погасити заборгованість у межах строку кредитної операції відповідного виду.

Пунктом 2.1 Генерального договору № 01/42-0-1/11-025 від 15.03.2011 встановлено, що кредитні операції здійснюються сторонами на умовах, визначених цим генеральним договором шляхом укладання відповідного договору. Договором визначаються особливості здійснення кредитної операції, зокрема, в частині ліміту кредитної операції, валюти, строків та умов погашення заборгованості відповідача.

Додатковими угодами від 12.06.2014, від 23.12.2015, від 10.05.2017, від 11.06.2019, від 15.07.2019 до Генерального договору вносились зміни.

Згідно п. 9.1-9.4 генерального договору № 01/42-0-1/11-025 від 15.03.2011 (у редакції додаткової угоди № 01/42-0-1/11-025/47 від 11.06.2019) позивач має право вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості у разі припинення позичальника чи прийняття рішення про його припинення. Якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у підпунктах 9.1.1-9.1.4 пункту 9.1 цієї статті, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення.

На підставі Генерального договору № 01/42-0-1/11-025 від 15.03.2011, сторонами у справі 07.08.2018 укладено Кредитний договір № 010/Д2-1-КБ/273, за яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит для фінансування придбання нової сільськогосподарської техніки, а відповідач - повернути кредит, сплатити проценти та інші винагороди в обумовлені сторонами терміни, відповідно до якого:

- пунктом 1.1 кредитного договору № 010/Д2-1-КБ/273 від 07.08.2018 (у редакції додаткової угоди № 010/Д2-1-КБ/273/05 від 11.06.2019) встановлено, що сума ліміту кредитної операції становить 6 276 600, 00 грн;

- останній день строку дії ліміту кредитної операції - 06.08.2021 (пункт 1.5 Кредитного договору);

- на взаємовідносини сторін за Кредитним договором поширюються положення Генерального договору та Умов; сторони зобов`язуються дотримуватись умов Генерального договору та Умов проведення кредитних операцій, зокрема, тих положень Умов, що регламентують умови надання кредитів (пункт 2 Кредитного договору);

- кредитний договір вступає в силу з моменту його укладання сторонами в письмовій формі і є невід`ємною частиною Генерального договору на здійснення кредитних операцій (пункт 5 Кредитного договору).

На виконання умов Генерального і Кредитного договорів Банком було надано Товариству кредитні кошти. Позивач перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти у сумі 6 276 600, 00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №010/Д2-1-КБ/273 від 10.08.2018 та банківською випискою по рахунку відповідача за період з 07.08.2018 по 09.06.2020.

Відповідачем з 10.08.2018 по 05.06.2020 проводилися оплати процентів за користування кредитними коштами; тіло кредиту не поверталося.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство знаходиться в стані припинення з 18.10.2019, строк для заявлення кредиторами своїх вимог - 18.12.2019.

Таким чином, за посиланнями позивача, відповідно до приписів пунктів 9.1-9.4 договору, кредитор набув безумовного права вимагати дострокового повного погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним в рамках Генерального договору.

Як стверджує позивач, у зв`язку з прийняттям рішення про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN", позивач 28.10.2019 направив відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитними договорами, укладеними в рамках генерального договору № 01/42-0-1/11-025 від 15.03.2011, в тому числі за кредитним договором № 010/Д2-1-КБ/273 від 07.08.2018.

Відповідач відповіді на вказану вимогу не надіслав, заборгованість не сплатив.

За твердженням позивача відповідач не здійснив повернення кредиту за договором № 010/Д2-1-КБ/273 від 07.08.2018, що слугувало підставою звернення із даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання по поверненню кредиту.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором та надання кредиту в сумі 6 276 600,00 грн (меморіальні ордера та виписка по рахунку).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи положення ст.ст. 530, 1050 Цивільного кодексу України та положення пунктів 9.1-9.4 Генерального договору, дійшов висновку, що строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по поверненню кредиту на момент розгляду справи судом настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 6 276 600,00 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на приписи статтей 104, 105, 110, 111, 112 Цивільного кодексу України, зазначив, що законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи. Такого способу захисту порушенного, особою, що припиняється, права стягувача (кредитора), як звернення із вимогами саме про стягнення заборгованості, норми статей 104-112 Цивільного кодексу України не передбачають.

За наведених обставин, суд пешої інстнції дійшов висновку, що позивачем відповідно до вимог статті 112 Цивільного кодексу України та з урахуванням приписів частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, неправильно обрано спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника. Крім того, звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу відповідача. Невірно обраний позивачем спосіб захисту є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду помилковими, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з частиною п`ятою статті 105 ЦК України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Відповідно до частин першої і другої статті 48 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство припиняється внаслідок передання всього свого майна, всіх прав та обов`язків іншим господарським товариствам - правонаступникам шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або в результаті ліквідації.

Добровільне припинення товариства здійснюється за рішенням загальних зборів учасників у порядку, встановленому цим Законом, з дотриманням вимог, встановлених законодавством. Інші підстави та порядок припинення товариства встановлюються законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Підстави припинення зобов`язань визначені у статях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України (припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи, припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи).

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, за інформацією, розміщеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство знаходиться у стані припинення.

В той же час, жодної інформації стосовно того, яким чином припиняється Товариство (або шляхом реорганізації або шляхом ліквідації) вказаний реєстр не містить, відповідач наведеної інформації суду не повідомив. До того ж, процедура ліквідації не є безповоротною, може бути припинена, як за рішенням засновника, так і за рішенням суду.

Відтак, дослідивши надані суду докази, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, які виступили предметом судового розгляду, кредитор набув права вимагати дострокового повного погашення боргу за кредитним договором, укладеного в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій від 15.03.2011, у зв`язку із прийняттям засновниками рішення щодо припинення юридичної особи - позичальника у даній справі.

Отже, оскільки станом на день прийняття рішення з даної справи Товариство не є припиненим, наявність у відповідача перед позивачем заборгованості у сумі 6 276 600,00 грн підтверджена, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржене підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідача покладається на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN".

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 у справі №910/8340/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" (57251, Миколаївська обл., Вітовський район, с. Костянтинівка, вул. Миру, буд 13, ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) 6 276 600,00 грн боргу та 94 149,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 141 223,5 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 25.11.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська