СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. Справа № 917/503/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Пелипенко Н.М.

без повідомлення учасників справи

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава вх. № 2739 П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 04.09.2020 р. у справі № 917/503/20 (суддя - Білоусов С.М., повний текст складено та підписано 04.09.2020 р.)

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава

до Полтавської міської ради, м. Полтава

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління майном комунальної власності міста, м. Полтава

про стягнення 10 456,79 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2020 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Полтавської міської ради (далі - відповідач) заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 10 456,79 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на опалення нежитлових приміщень по вул. Шведській, 18 у м. Полтава протягом опалювальних сезонів 2018-2019 та 2019-2020 років, які підключені до внутрішньо-будинкової системи опалення житлового будинку, а оскільки відповідач є власником цих приміщень, тому, на думку позивача, він є водночас і споживачем наданих йому послуг, який має оплатити наявну заборгованість навіть за відсутності укладеного договору на теплопостачання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.06.2020 р. залучено до участі у справі Управління майном комунальної власності міста у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі - третя особа).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.09.2020 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що позивачем не доведено того, що саме відповідач є споживачем теплової енергії, а також не доведено неможливості припинення теплопостачання до спірного приміщення у житловому будинку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач вважає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі, а доводи відповідача та суду першої інстанції про те, що відсутність договору є підставою для відмови у позові є необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду про обов`язковість оплати вартості фактично отриманих послуг.

Посилаючись на постанови Верховного Суду від 25.03.2019 р. у справі № 910/12510/17, від 11.04.2018 р. у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 р. у справі № 904/7377/17, скаржник стверджує, що відповідач є споживачем спірних послуг, що підтверджується реєстрацією за ним права власності на згадане майно.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 р. строк, від третьої особи надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу позивача.

Відповідач наданим йому ст. 263 ГПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 р. у справі № 917/1341/18 встановлено, що предметом діяльності позивача є забезпечення споживачів тепловою енергією. Позивач забезпечує тепловою енергією у вигляді гарячої води з метою опалення та централізованого гарячого водопостачання нежитлові приміщення, зокрема, по вул.Шведській, 18 у м.Полтаві, які є власністю територіальної громади міста Полтава, правом представляти інтереси якої наділена Полтавська міська рада та її виконавчі органи (згідно з рішенням господарського суду Полтавської області від 31.10.2017р. у справі №917/1111/17, яке набрало законної сили).

Згідно з листом Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради №01-05/01.1-10/476 від 27.03.2018р. станом на 01.01.2018р. приміщення по вул.Шведській, 18 у м.Полтаві, площею 28,8кв.м. є вільним.

ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" з метою укладення договору листом №30.1-01/1770 від 27.08.2018р. направило на адресу Полтавської міської ради два примірника договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №4553 "С" з додатками "Розрахунок обсягу теплової енергії", в якому просило відповідача розглянути у відповідності до вимог ст.181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та повернути один примірник на адресу теплопостачальної організації у визначений законодавством строк. Факт направлення листа підтверджений наявними у матеріалах справи копіями документів, а саме, опису вкладення у цінний лист, накладної та фіскального чеку підприємства зв`язку від 28.08.2018р.

Листом №01-05/01.1-10/1242 від 18.09.2018р. "Щодо розгляду проектів договорів" Управління майном комунальної власності міста повідомило ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" про відсутність правових підстав для укладання (підписання) надісланого договору через відсутність в управління повноважень для підписання договорів на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, у зв`язку з чим договір повернуто без розгляду. Відповіді Полтавської міської ради матеріали справи не містять.

Відмова Полтавської міської ради від укладення договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води в добровільному порядку стала підставою звернення ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" з позовом до суду про визнання укладеним договору №4553 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води разом з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії" в редакції позивача, запропонованій за проектом, що направлений відповідачу листом №30.1-01/1770 від 27.08.2018р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.02.2019р. у справі №917/1341/18, яке постановою суду апеляційної інстанції від 22.05.2019 р. залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено з огляду на те, що право теплопостачальника безпосередньо з боку Полтавської міської ради не є порушеним, а звернення з цим позовом за два місяці до закінчення строку дії договору, який позивач просить визнати укладеним, не може мати очікуваних наслідків (на майбутнє) і, відповідно, не стане ефективним засобом захисту порушених прав позивача.

21.06.2019 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулося до Управління майном комунальної власності міста із запитом за № 30.1-13/1164 надати інформацію щодо приміщення в житловому будинку за адресою вул. Шведська, 18 у м. Полтава, площею 28,8 кв. м.

24.06.2019 року Управління майном комунальної власності міста листом від 24.06.2019 року за № 01-05/01.1-10/1042 повідомило позивача, що нежитлове приміщення в житловому будинку по вул. Шведській, 18 у м. Полтава, площею 28,8 кв. м. є вільним та надало копію технічного паспорта цього приміщення.

02.07.2019 року позивач повторно (лист № 30.1-13/1236 від 02.07.2019 року) направив на адресу Полтавської міської ради проект договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4553 "С" на нежитлове приміщення площею 28,8 кв. м. у житловому будинку по вул. Шведській, 18 у м. Полтаві, який також було розглянуто Управлінням майном комунальної власності міста (лист 25.07.2019 року № 01-05/01.1-10/1119) та повернуто його без розгляду у зв`язку з відсутністю повноважень на підписання.

За таких обставин, ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" вважаючи, що відповідач - Полтавська міська рада, як власник нежитлового приміщення по вул. Шведській, 18 у м. Полтаві є споживачем наданої підприємством теплової енергії, безпідставно ухиляється від укладання договору на умовах запропонованих теплопостачальною організацією, внаслідок чого утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 10 456,79 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Таким чином, спір у справі стосується стягнення з відповідача вартості наданих позивачем житлово-комунальних послуг за відсутності укладеного між сторонами спору договору.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок з укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачений обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з ч. 2 ст. 275 ГК України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила), якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

Відповідно до п. 3 Правил, споживач теплової енергії фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Матеріали справи свідчать про те, що Полтавська міська рада (або її підпрозділ) не укладала договір купівлі-продажу теплової енергії з позивачем, проте теплова енергія подавалася до спірного нежитлового приміщення на підставі рішень виконавчого комітету Полтавської міської ради про початок опалювальних сезонів 2018-2019 рр., 2019-2020 рр.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.05.2018 р. у справі № 922/2186/17, з аналізу положень Правил, зокрема пункту 44, вбачається, що термін "споживач" застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її споживання відповідачем не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що позивачеві було достовірно відомо, що протягом опалювального сезону 2018-2019 років (встановлено судами у справі № 917/1341/18) спірне нежитлове приміщення було вільним і не використовувалося жодною фізичною чи юридичною особою, в т.ч. і відповідачем, позивач мав вжити заходів щодо відключення цих приміщень від централізованого опалення всього житлового будинку. При цьому, позивач в своїй позовній заяві підтверджує наявність опалювальних приладів у цьому приміщенні і на теперішній час.

Доказів неможливості здійснення такого відключення позивачем до матеріалів справи не надано, про що обґрунтовано наголошено у оскаржуваному рішенні суду.

Оскільки власником комунального майна є територіальна громада населеного пункту, в даному випадку м. Полтави, а не Полтавська міська рада, якій територіальною громадою лише делеговані повноваження щодо розпорядження цим майном, тому відповідач не може вважатися споживачем поставленої позивачем теплової енергії тільки з огляду на реєстрацію права комунальної власності за міською радою.

Отже, місцевим господарським судом вірно зазначено, що надані позивачем докази не дають змоги суду ідентифікувати споживача теплової енергії поставленої ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" до нежитлового приміщення в житловому будинку по вул. Шведській, 18 у м. Полтаві.

Наданий позивачем розрахунок кількості фактично спожитої теплової енергії нежитлового приміщення по вул. Шведській, 18 у м. Полтава та акти перевірки системи теплопостачання, в яких зафіксовано дати подачі у систему та припинення його подачі не визначають особу споживача вказаної енергії, а лише констатують факт постачання теплової енергії та визначають обсяг її постачання.

Тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення саме відповідачем вищенаведених правових норм, що виключає наявність у відповідача обов`язку зі сплати теплової енергії, споживання якої не доведено позивачем та матеріалами справи.

До того ж, посилання позивача на судову практику, зокрема, на постанови Верховного Суду від 25.03.2019 р. у справі № 910/12510/17, від 11.04.2018 р. у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 р. у справі № 904/7377/17 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені постанови прийняті судами касаційної інстанції з огляду на іншу фактично-доказову базу, тобто, хоча й при подібному правовому регулюванні, але за інших обставин, встановлених у цих справах, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів (в т.ч. при доведеності факту споживання теплової енергії споживачем за відсутності укладеного відповідного договору з теплопостачальною організацією), у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 04.09.2020 р. у справі № 917/503/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.11.2020

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя Н.М. Пелипенко