РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.11.2020Справа № 910/12517/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бажан Інесси Вікторівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Траш"

про стягнення 21868,39 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Бажан Інесса Вікторівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Траш" про стягнення 21868,39 грн., а саме: з яких: 17212,50 грн. основної заборгованості, 2175,77 грн. неустойки та 357,66 грн. три проценти річних за Договором поставки № 79-ТР/ЦР від 01.09.2019, 881,25 грн. основної заборгованості, 394,04 грн. неустойки та 64,77 грн. три проценти річних за Договором поставки № 8-ТР/19-С від 13.09.2019, 537,50 грн. основної заборгованості, 210,33 грн. неустойки та 34,57 грн. три проценти річних за Договором поставки № 75-ТР/Ю від 19.09.2019, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив умови виконання грошового зобов`язання за вищезазначеними Договорами поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

09.09.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 10.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що сплатив суму основного боргу за всіма договорами в загальній сумі 18631,25 грн., у зв`язку з чим просив закрити провадження в справі в цій частині. У той же час, відповідач заперечував проти нарахування пені та трьох процентів річних, оскільки здійснив повну оплату заборгованості, а наданий позивачем розрахунок є необґрунтованим через відсутність всіх необхідних даних. При цьому, відповідач зауважив на перевищенні позивачем граничного періоду нарахування пені.

Крім того, відповідач послався на те, що в даній позовній заяві об`єднано вимоги за трьома договорами поставки всупереч статті 173 ГПК України, що за статтею 226 ГПК України є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача (пункт 1 частини 2 статті 173 ГПК України).

Як убачається із позовної заяви, позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю сукупного боргу перед ним відповідача за трьома договорами поставки, що мають однакові умови, та укладені між сторонами у справі.

Відтак, об`єднання відповідних позовних вимог не матиме наслідком суттєвого утруднення вирішення спору, а навпаки, дає можливість досягти процесуальної економії за однакових обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 914/2191/18.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 226 ГПК та залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 20.11.2020 суд закрив провадження у справі на підставі статті 231 ГПК України в частині стягнення 18631,25 грн., що становить основну суму заборгованості за договорами від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С, від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2019 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 79-ТР/ЦР, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору та замовлення.

Відповідно до пункту 2.5 договору ціна товару, згідно з якою постачальник поставляє товар покупцю, має бути вказана в накладних, які надаються постачальником покупцю разом із партією товару, та повинна відповідати ціні товару, вказаній у прайс-листі.

За умовами пункту 2.9 договору обов`язковою умовою для оплати поставленого товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної (видаткової та товарно-транспортної) зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених розділом 4 договору, а також відповідність цін у накладній діючому прайс-листу та належне виконання постачальником вимог пункту 4.7 даного договору.

Пунктом 2.10 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється протягом 30 календарних днів від дати поставки за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги пунктів 2.9, 4.7 даного договору. Якщо постачальник виконав вимоги пунктів 2.9, 4.7 даного договору пізніше 10-денного строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання постачальником всіх умов пунктів 2.9, 4.7 даного договору.

Вищенаведені умови є аналогічними для договорів поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С, від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку відповідачу товару за договором поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР на загальну суму 17212,50 грн., а саме за наступними видатковими накладними: від 06.11.2019 № 180 на суму 2331,25 грн., № 181 на суму 2331,25 грн., від 09.11.2019 № 210 на суму 800 грн., № 211 на суму 1431,25 грн., № 212 на суму 1431,25 грн., № 218 на суму 1431,25 грн., № 221 на суму 1281,25 грн., № 222 на суму 1881,25 грн., № 224 на суму 1281,25 грн., № 226 на суму 1581,25 грн., № 230 на суму 1431,25 грн.

Проте, оплату поставленого за договором поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР товару відповідач здійснив лише 01.09.2020, тобто під час розгляду справи судом, у зв`язку з чим у відповідній частині справи провадження на підставі ухвали від 20.11.2020 припинено.

Також, за договором від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С позивач здійснив поставку товару на загальну суму 15881,25 грн. за такими видатковими накладними: 09.11.2019 № 213 на суму 1881,25 грн., № 215 на суму 1581,25 грн., № 220 на суму 2331,25 грн., № 223 на суму 2331,25 грн., № 228 на суму 1431,25 грн., № 232 на суму 1731,25 грн., № 233 на суму 1581,25 грн., № 236 на суму 1581,25 грн., № 239 на суму 1431,25 грн.

У той же час, відповідач оплату поставленого товару здійснив несвоєчасно та не в повному обсязі, сплативши 15000 грн., у зв`язку з чим борг останнього перед позивачем становив 881,25 грн. Оскільки відповідач здійснив погашення вказаної суми боргу під час розгляду справи в суді, провадження у справі в цій частині закрито відповідною ухвалою суду від 20.11.2020 року.

Крім того, позивач здійснив поставку товару відповідачу за договором поставки від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю на загальну суму 10537,50 грн. за наступними видатковими накладними: від 06.11.2019 № 184 на суму 2331,25 грн., від 09.11.2019 № 234 на суму 1881,25 грн., № 235 на суму 1731,25 грн., № 237 на суму 1281,25 грн., № 238 на суму 600 грн., № 240 на суму 1881,25 грн., від 28.11.2019 № 283 на суму 831,25 грн.

Водночас, відповідач здійснив оплату поставленого товару за договором поставки від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю лише на суму 10000 грн., у зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором становила 537,50 грн. Дана суму боргу погашена відповідачем під час розгляду справи судом, що слугувало підставою для закриття провадження у справі в цій частині за ухвалою суду від 20.11.2020 року.

Оскільки відповідач здійснював оплату товару несвоєчасно та не в повному обсязі, позивач звертався до відповідача з претензіями від 04.05.2020 та в подальшому з даним позовом до суду.

Крім того, матеріали справи містять підписані обома сторонами та скріплені печатками акти звірки взаємних розрахунків за договорами поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С, від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю станом на 30.06.2020 року.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ураховуючи те, що відповідач під час розгляду справи в суді здійснив погашення основних сум заборгованостей за договорами поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С, від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю, суд закрив провадження у справі в частині 18631,25 грн. ухвалою суду від 20.11.2020 року.

Також позивачем за несвоєчасну оплату товару нараховано 2780,14 грн. пені, а саме: 2175,77 грн. за договором поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, 394,04 грн. за договором поставки від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С та 210,33 грн. за договором поставки від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пунктів 7.2 договорів поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С, від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05 % від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зауважує, що останній зроблений за період більший, ніж передбачено частиною 6 статті 232 ГК України та договором, а також без урахування статі 253 ЦК України та того, що пеня не нараховується на день, в який відбулося погашення заборгованості.

Відтак, здійснивши арифметичний перерахунок заявленої до стягнення пені, суд дійшов висновку про задоволення відповідної позовної вимоги в загальному розмірі 2111,63 грн., а саме: 1564,72 грн. за договором поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, 356,57 грн. за договором поставки від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С та 190,34 грн. за договором поставки від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю.

Крім того, позивач нарахував три проценти річних за прострочення оплати товару за договорами поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР у розмірі 357,66 грн., від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С у розмірі 64,77 грн. та від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С у розмірі 34,57 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За арифметичним перерахунком суду, з урахуванням статі 253 ЦК України та дат оплати, на які не нараховуються три проценти річних, суд дійшов висновку про задоволення відповідної вимоги в розмірі 454,46 грн., а саме: 356,77 грн. за договором поставки від 01.09.2019 № 79-ТР/ЦР, 63,37 грн. за договором поставки від 13.09.2019 № 8-ТР/19-С та 34,32 грн. за договором поставки від 19.09.2019 № 75-ТР/Ю.

Одночасно, судом відхиляються заперечення відповідача щодо неналежності наданого позивачем розрахунку, оскільки останній містить необхідні дані для перевірки його обґрунтованості судом.

При цьому, несвоєчасна сплата відповідачем основної суми боргу не є в розумінні статті 617 ЦК України підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, суд зауважує, що розподіл судових витрат у частині позовних вимог, по яким провадження у справі закрито, здійснений в ухвалі Господарського суду міста Києва від 20.11.2020 року.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бажан Інесси Вікторівни задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Траш" (02090, м. Київ, вул. Бутлерова,1; ідентифікаційний код 40688123) на користь Фізичної особи-підприємця Бажан Інесси Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 2111 (дві тисячі сто одинадцять) грн. 63 коп. пені, 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 46 грн. трьох процентів річних, а також 246 (двісті сорок шість) грн. 66 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова