РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 м. КиївСправа № 910/12875/20

За позовом: державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "АТОМЕНЕРГОМАШ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "АВ ТРЕЙДИНГ";

про: стягнення 4.628,25 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Державне підприємство "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом в особі відокремленого підрозділу "АТОМЕНЕРГОМАШ" (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "АВ ТРЕЙДИНГ" (далі - відповідач) про стягнення 4.628,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не здійснено реєстрації податкової накладної по факту здійснення господарської операції з поставки товару на користь позивача за видатковою накладною від 30.11.2017 № 2218, що позбавило позивача права на віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12875/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Позивачем, відповідно до платіжного доручення від 13.11.2017 № 3595 на суму 28.512,00 грн., здійснено оплату рахунку відповідача від 05.10.2017 № 3944 на суму 28.512,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної від 30.11.2017 № 2218 позивач отримав від відповідача товар (Оцинк лист б=2,0 1250 Х 2000) на загальну суму 27.769,50 грн., з якої сума податку на додану вартість складає 4.628,25 грн. (далі - Видаткова накладна).

Платіжним дорученням від 27.02.2018 № 9982 решта суми в розмірі 742,50 грн. з ПДВ повернута відповідачем на користь позивача.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт поставки відповідачем та отримання позивачем товару за вказаною вище видатковою накладною свідчить про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин з поставки товару, відтак, в силу ст. 712 ЦК України, істотними умовами договору поставки є предмет та ціна, які узгоджені сторонами спору у названих документах.

Відповідно до статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач стверджує, що відповідачем не здійснено реєстрації податкової накладної по факту здійснення господарської операції з поставки товару на користь позивача за Видатковою накладною, що позбавило позивача права на віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків в сумі 4.628,25 грн. у вигляді упущеної вигоди.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Приписи частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплюють за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При цьому, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог - відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди через неотримання позивачем податкового кредиту на суму, щодо якої відповідачем не здійснена реєстрація податкових накладних, суд дійшов висновку, що відшкодування податку на додану вартість здійснюється державою в податкових правовідносинах між позивачем та державою, а об`єкт дослідження зводиться до з`ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації та наявності чи відсутності у позивача можливості відшкодувати податковий кредит. Тобто, об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових (господарсько-правових) відносин.

Вказана правова позиція узгоджується з постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 918/216/17.

Таким чином, причинний зв`язок між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, як важливого елементу доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди), - відсутній, що виключає можливість віднесення такої суми до суми збитків.

Порушення відповідачем порядку реєстрації в єдиному реєстрі податкових накладних жодним чином не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту приймаючи до уваги порядок, встановлений Податковим кодексом України.

Водночас зміни, які внесені/будуть внесені до Податкового кодексу України в частині порядку формування/віднесення платником податку сум до податкового кредиту не змінюють характер таких правовідносин з податкових на цивільно-правові (господарсько-правові), оскільки порядок формування/віднесення та використання платником податків сум податкового кредиту (погашення або зменшення податкового боргу/зарахування в наступний звітний податковий період/бюджетне відшкодування) встановлений приписами Податкового кодексу України.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових (господарсько-правових) відносин, враховуючи те, що порядок формування/віднесення та використання платником податків сум податкового кредиту встановлений Податковим кодексом України, як спеціальним кодифікованим законом, який регламентує такі правовідносини.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац