РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2020Справа № 910/12744/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства «Айсланг»

до Приватного підприємства «АВТ Вектор»

про стягнення 245.825,00 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

25.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Айсланг» до Приватного підприємства «АВТ Вектор» про стягнення 245.825,00 грн відсотків за використання товарного кредиту згідно договору поставки № 99 від 10.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що умовами укладеного між сторонами договору поставки № 99 від 10.03.2017 передбачено, що у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару протягом 5 днів з для відвантаження, постачальник має право рахувати, що вказаний товар поставлено на умовах товарного кредиту, терміном на 30 календарних днів з нарахуванням 2% за кожен день використання товарного кредиту. Пунктом 5.3 вказаного договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної у накладній, а відсотки за його використання протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги від постачальника про оплату. На виконання умов договору позивачем було поставлено нафтопродукти на загальну суму 364.700,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 000368 від 06.03.2019 та № 000517 від 28.03.2019. Поставлений відповідачу товар було сплачено останнім на умовах товарного кредиту, на підставі чого позивач 24.06.2020 відправив на адресу відповідача листи-вимоги про оплату відсотків за користування товарним кредитом. У зв`язку з тим, що відповідачем не було сплачено нараховані за договором відсотки, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 245.825,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/12744/20 від 27.08.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

07.09.2020 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/12744/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 11.09.2020 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02093, м. Київ, вул. Поліська, 3-Б (номер відправлення 476), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 27.08.2020 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 11.09.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 21.09.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 476.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.

З огляду на те, що ухвалу відповідач отримав 21.09.2020, тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 06.10.2020 включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

09.10.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до поштового відділення зв`язку 06.10.2020), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Умовами договору передбачено, що поставка товару здійснюється на підставі замовлення покупця. Відповідачем замовлення на товар, який був поставлений за накладними № 368 від 06.03.2019 та № 517 від 28.03.2019 надано позивачу не було. Зазначає, що товар отримано не уповноваженою на те особою (відсутні підпис директора, відсутнє посилання на довіреність уповноваженого представника як це передбачено п.п. 2.2, 6.2 договору). Також вказує на те, що оплата товару здійснювала без посилання на договір № 99 від 10.03.2017, як це передбачено п. 5.5 договору, а на підставі рахунків-фактур, що надавались постачальником. Вважає, що вказана поставка є позадоговірною та на неї не розповсюджуються умови договору № 99 від 10.03.2017, тому неправомірним є нарахування відсотків за користування товарним кредитом у відповідності до вимог договору поставки № 99 від 10.03.2017. Відповідач вважає, що за своєю правовою природою відсотки за користування товарним кредитом підпадають під визначення неустойки, а саме пені у відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України. зазначає, що умовами п. 8.2 договору вже передбачено нарахування пені за несвоєчасне виконання покупцем , що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також зазначає, що відповідачем на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 у справі № 910/12320/19 сплачено на користь позивача пеню, штраф та 3% річних, проте позивачем пред`явлено даний позов нарахувавши ще й відсотки за користування товарним кредитом. У зв`язку з неспівмірним розміром відповідальності відповідач просить зменшити розмір відсотків за користування товарним кредитом.

20.10.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що товар, поставлений за накладними № 000368 від 06.03.2019 та № 000517 від 28.03.2019 не є предметом договору поставки № 99 від 10.03.2017 спростовується рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 по справі № 910/12320/19 залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020. В ході розгляду вказаної вище справи суди дійшли висновку про те, що товар, поставлений за накладними № 000368 від 06.03.2019 та № 000517 від 28.03.2019 є предметом договору поставки № 99 від 10.03.2017, а тому до правовідносин між сторонами з приводу даних поставок слід застосовувати умови договору поставки № 99 від 10.03.2017. В силу ст. 75 Господарського процесуального кодексу України дана обставина не потребує доказування. Зазначає, що товарний кредит не є ні неустойкою ні будь-якою іншою санкцією за прострочення виконання зобов`язання. При комерційному кредиті можуть сплачуватись відсотки за користування кредитом. Підписавши договір № 99, ПП «Айслаг» та відповідач домовились, що останній має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних. Даний договір надає право вибору відповідачу: оплатити поставлений товар в строки визначені п. 5.1 або скористатись товарним кредитом зі сплатою відсотків за його використання.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2017 між Приватним підприємством «АВТ Вектор» (покупець, відповідач) та Приватним підприємством «Айслаг» (постачальник, позивач) укладено договір поставки № 99 (далі - договір).

Відповідно до розділу 1 договору постачальник зобов`язувався поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (далі - товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно з положеннями п.п. 1.1, 2.1 договору найменуванням товару є нафтопродукти в асортименті, одиниця виміру кількості товару - літр.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору сплатив вартість поставленого товару на умовах товарного кредиту, внаслідок чого позивачем нараховано проценти за використання товарного кредиту в розмірі 245.825,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 7.1 договору цей договір складений в двох примірниках, по одному для кожної сторони, набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань. У випадку, якщо за місяць до закінчення терміну дії даного договору, жодна із сторін у письмовій формі не повідомить про його розірвання, договір вважається пролонгований на наступний календарний рік. Сторони визнають юридичну силу договору, всіх інших супровідних документів до договору, що підписані із застосуванням засобів факсимільного зв`язку, з подальшим підтвердженням оригіналом.

У п. 1.2 договору сторони погодили, що документами на товар, які постачальник повинен передати покупцю, є накладні на відвантаження товару. Сторони за даним договором домовились, що накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невід`ємною частиною до даного договору.

Відповідно до п. 2.2 договору загальна кількість товару, асортимент і ціна товару погоджується сторонами при формуванні замовлення та визначаються в накладних, які підписуються сторонами.

Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством. Загальну суму поставки складає сума всіх накладних, по яким був поставлений товар за даним договором. В загальну вартість договору включено ПДВ 20% (п.п. 2.3, 2.4 договору).

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання договору передав, а відповідач прийняв згідно наступних накладних на відвантаження палива товар загальною вартістю 364.700,00 грн:

№ 000368 від 06.03.2019 на суму 178.150,00 грн,

№ 000517 від 28.03.2019 на суму 186 550,00 грн.

Згідно з п. 5.1 договору покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

Відповідно до. 5.2 договору у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки, вказані у п. 5.1 даного договору, постачальник має право рахувати, а покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту терміном на 30 календарних днів, починаючи з дня відвантаження товару, з нарахуванням покупцю 2% за кожен день користування товарного кредиту. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за користування ним в термін, вказаний у п. 5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, розуміється підписання даного договору.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання - протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від постачальника про оплату. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

Якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом покупець не внесе всіх передбачених договором платежів, він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1 даного договору (п. 5.4 договору).

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначений п. 5.1 договору строк оплату за отриманий товар не провів, а отже тим самим погодився на те, що товар рахується таким, що поставлений на умовах товарного кредиту.

Так, відповідач сплатив товар поставлений за спірними накладними у повному обсязі, а саме в розмірі 364.700,00 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями

№ 732 від 27.03.2019 на суму 50.000,00 грн

№ 747 від 05.04.2019 на суму 70.000,00 грн,

№ 748 від 10.04.2019 на суму 58.150,00 грн,

№ 765 від 17.04.2019 на суму 56.550,00 грн,

№ 793 від 11.05.2019 на суму 45.000,00 грн,

№ 798 від 14.05.2019 на суму 65.000,00 грн,

№ 799 від 14.05.2019 на суму 20.000,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 1057 Цивільного кодексу України договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 694 Цивільного кодексу України передбачено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що передбачені пунктом 5.2 договору відсотки за користування товарним кредитом за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 245.825,00 грн відсотків за користування товарним кредитом (за обґрунтованими розрахунками позивача).

З огляду на те, що заявлена позивачем до стягнення сума коштів за користування товарним кредитом не є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема неустойкою, а є платою за користування чужими коштами, судом відхиляється клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Викладені відповідачем у відзиві заперечення на позовну заяву не приймаються судом до уваги з огляду на наступне

- частинами 1, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Отже відсутність письмових замовлень на товар, на які посилається відповідач, не звільняє останнього від обов`язку оплати у разі прийняття товару, оскільки позивач поставив, а відповідач прийняв товар за накладними № 000368 від 06.03.2019 та № 000517 від 28.03.2019 за відсутності письмового замовлення.

- відповідач вчинив дії, які свідчать про схвалення ним проведеної сторонами господарської операції з поставки товару, і такі дії полягали у прийнятті та повній оплаті поставленого позивачем товару;

- строк дії договору, визначений сторонами, спливає 31.12.2020 (п. 7.1 договору), а крім того, умовами укладеного сторонами договору передбачена його автоматична пролонгація за відсутності заперечень у сторін;

- спірні накладні містять посилання на укладений сторонами договір, при цьому відповідач не заперечує, що прийняв та сплатив товар саме за вказаними накладними;

- слід звернути увагу відповідача на правову позицію Верховного Суду щодо правомірності одночасного стягнення відсотків за користування товарним кредитом, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних, викладену в постанові від 10.09.2018 у справі № 908/24/18.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Айсланг» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «АВТ Вектор» (02093, м. Київ, вул. Поліська, 3-Б, ) на користь Приватного підприємства «Айсланг» (43005, Волинська область, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4, ) 245.825 (двісті сорок п`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн 00 коп. відсотків за користування товарним кредитом, 3.687 (три тисячі шістсот вісімдесят сім) грн 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова