РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2020Справа № 910/13270/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 1266514,77 грн

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 1266514,77 грн, з яких 1225108,46 грн основного боргу, 33787,32 грн пені та7618,99 грн 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 не здійснив оплату за поставлений позивачем у період з 02.02.2020 по 13.06.2020 товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1225108,46 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 33787,32 грн та 3% річних у розмірі 7618,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 відкрито провадження у справі №910/13270/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.10.2020; встановлено учасником справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 07.10.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 21.10.2020.

07.10.2020 та 13.10.2020 від позивача надійшли додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 21.10.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.11.2020.

23.10.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник позивача у судове засідання 11.11.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (65007, Одеська обл., м. Одеса, провулок Високий, буд. 22), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана позивачем 29.10.2020 (за ідентифікатором пошуку 021).

Представник відповідача у судове засідання 11.11.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 27.10.2020 (за ідентифікатором пошуку 030).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 11.11.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2019 між Спільним підприємством «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (покупець) укладено Договір поставки №110319-05/1г, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей) поставка товару здійснюється на підставі накладної, яка є невід`ємною частиною договору, згідно з замовленнями покупця.

Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору (п. 1.3 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019).

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей) асортимент та кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення. Постачальник зобов`язується дотримуватися відповідності позицій товару у накладній позиціям у замовленні. Кожне замовлення повинно бути оформлене окремою накладною. Не допускається об`єднання декількох замовлень в одну накладну.

У п. 4.3 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 зазначено, що передача товару постачальником і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленнями покупця.

Згідно з п. 5.1 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 постачальник зобов`язується поставляти (передавати у власність покупця) товари за цінами, зазначеними у Специфікації, затвердженій сторонами. Ціна товару в Специфікації повинна вказуватись як з ПДВ, так і без ПДВ, а також зазначатися у гривнях, та включати не більше 2-х знаків після коми. В накладних ціна товару повинна вказуватися з округленням до цілих копійок ат при кожній наступній поставці не може перевищувати цін, узгоджених сторонами.

Згідно з п. 9.1 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на 1 рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів письмового повідомлення будь-якою стороною договору про його розірвання в порядку, передбаченому п. 9.1, суд дійшов висновку, що Договір поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 був чинним у спірний період.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 не здійснив оплату за поставлений позивачем у період з 02.02.2020 по 13.06.2020 товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1225108,46 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 33787,32 грн та 3% річних у розмірі 7618,99 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що за період з 02.02.2020 по 13.06.2020 позивач поставив відповідачу на умовах Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 товар на загальну суму 1225108,46 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: №ВІ.00001557 від 02.02.2020 на суму 68012,58 грн, №ВІ.00001927 від 09.02.2020 на суму 892,08 грн, №ВІ.00001928 від 09.02.2020 на суму 29380,50 грн, №ВІ.00001929 від 09.02.2020 на суму 137342,88 грн, №ВІ.00002305 від 16.02.2020 на суму 55629,18 грн, №ВІ.00002306 від 16.02.2020 на суму 184,32 грн, №ВІ.00002764 від 23.02.2020 на суму 52887,30 грн, №ВІ.00002765 від 23.02.2020 на суму 382,32 грн, №ВІ.00002766 від 23.02.2020 на суму 110073,60 грн, №ВІ.00003604 від 09.03.2020 на суму 80872,74 грн, №ВІ.00003605 від 09.03.2020 на суму 1501,92 грн, №ВІ.00003794 від 11.03.2020 на суму 15030,72 грн, №ВІ.00003795 від 11.03.2020 на суму 65349,18 грн, №ВІ.00005599 від 18.04.2020 на суму 157038,36 грн, №ВІ.00006017 від 27.04.2020 на суму 56321,76 грн, №ВІ.00006018 від 27.04.2020 на суму 31691,52 грн, №ВІ.0006540 від 10.05.2020 на суму 95064,12 грн, №ВІ.0006726 від 16.05.2020 на суму 129037,44 грн, №ВІ.0006727 від 16.05.2020 на суму 6117,12 грн, №ВІ.0006888 від 16.05.2020 на суму 25971,78 грн, №ВІ.0007374 від 24.05.2020 на суму 34837,14 грн, №ВІ.0007375 від 24.05.2020 на суму 184,32 грн, №ВІ.0008586 від 13.06.2020 на суму 552,96 грн, №ВІ.0008587 від 13.06.2020 на суму 134545,80 грн, №ВІ.0008808 від 13.06.2020 на суму 225,60 грн, актами приймання-передачі продукції (в яких містяться відомості про недостачу поставленого товару) та коригуючи ми накладними.

Копії вказаних первинних документів долучені позивачем до матеріалів справи, в них міститься посилання на реквізити Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019, первинні документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток позивача і відповідача.

Відповідачем під час розгляду судом справи не було висловлено заперечень щодо неотримання ним у спірному періоді від позивача товару за накладними та актами, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи (зокрема, відзиву на позовну заяву відповідачем суду не надано).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.4 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей) оплата за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок постачальника.

Як вбачається з актів звірки, які складались між сторонами та копії яких долучено позивачем до позовної заяви, у спірному періоді відповідачем періодично сплачувались грошові кошти, які зараховувались позивачем в оплату найдавніше поставленої продукції, а саме за період, який не є предметом спору у даній справі (до 02.02.2020).

Відповідачем не було надано будь-яких заперечень щодо порядку зарахування позивачем сплачених відповідачем грошових коштів.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 1225108,46 грн (вартість товару за спірними видатковими накладними за період з 02.02.2020 по 13.06.2020) станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

При цьому, як вбачається з Акту звірки взаємних розрахунків, складеного сторонами станом на 30.06.2020, відповідачем визнано наявність у нього вказаної суми заборгованості за Договором поставки №110319-05/1г від 11.03.2019.

У п. 5.6 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей) зазначено, що покупець має право притримати оплату за товар на час існування заборгованості постачальника перед покупцем за іншими договорами, укладеними між сторонами, в розмірі, що не перевищує розмір заборгованості постачальника за такими договорами. Покупець також має право затримати розрахунки з постачальником у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 4.4. цього договору (в розмірі, що не перевищує розмір вартості товару, поставленого за ненаданою або неналежно оформленою супровідною документацією) - до моменту надання в повному обсязі належно оформлених документів.

Відповідачем не доведено суду наявності обставин, які визначені у п. 5.6 договору та є підставами для притримання відповідачем оплати за отриманий від позивача товар.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» за Договором поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 у сумі 1225108,46 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» суми основного боргу у розмірі 1225108,46 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 33787,32 грн, нараховану за прострочення оплати товару за кожною накладною окремо та в межах шестимісячного періоду нарахування (станом на 20.08.2020).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 8.2.1 Договору поставки №110319-05/1г від 11.03.2019 сторони погодили, що за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості в частині розрахунків пені за видатковими накладними №ВІ.00003794 від 11.03.2020 на суму 15030,72 грн та №ВІ.00003795 від 11.03.2020 на суму 65349,18 грн., оскільки позивачем не враховано норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, кінцевим строком оплати товару, поставленого за вказаними накладними є не 10.05.2020 (як зазначає позивач), а 12.05.2020.

Отже, обґрунтованим періодом для нарахування пені за вказаними видатковими накладними є з 13.05.2020 по 20.08.2020 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого з відповідача на користь позивача за прострочення оплати товару за накладною №ВІ.00003794 від 11.03.2020 на суму 15030,72 грн підлягає стягненню пеня у розмірі 542,09 грн.

Також, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача за прострочення оплати товару за накладною №ВІ.00003795 від 11.03.2020 на суму 65349,18 грн. підлягає стягненню пеня у розмірі 2356,86 грн.

Розрахунки пені щодо інших спірних накладних, долучені позивачем до позовної заяви, визнаються судом обґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» пені у розмірі 33787,32 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 33717,05 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7618,99 грн, нарахованих за прострочення оплати товару за кожною накладною окремо.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості в частині розрахунків 3% річних за видатковими накладними №ВІ.00003794 від 11.03.2020 на суму 15030,72 грн та №ВІ.00003795 від 11.03.2020 на суму 65349,18 грн., оскільки позивачем не враховано норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, кінцевим строком оплати товару, поставленого за вказаними накладними є не 10.05.2020 (як зазначає позивач), а 12.05.2020.

Отже, обґрунтованим періодом для нарахування 3% річних за вказаними видатковими накладними є з 13.05.2020 по 20.08.2020 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого з відповідача на користь позивача за прострочення оплати товару за накладною №ВІ.00003794 від 11.03.2020 на суму 15030,72 грн підлягають стягненню 3% річних у розмірі 123,20 грн.

Також, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача за прострочення оплати товару за накладною №ВІ.00003795 від 11.03.2020 на суму 65349,18 грн. підлягають стягненню 3% річних у розмірі 535,65 грн.

Розрахунки 3% річних щодо інших спірних накладних, долучені позивачем до позовної заяви, визнаються судом обґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» 3% річних у розмірі 7618,99 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 7605,81 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33; ідентифікаційний код: 32650231) на користь Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю (65007, Одеська обл., м. Одеса, провулок Високий, буд. 22; ідентифікаційний код: 22480087) суму основного боргу у розмірі 1225108 (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч сто вісім) грн 46 коп, пеню у розмірі 33717 (тридцять три тисячі сімсот сімнадцять) грн 05 коп, 3% річних у розмірі 7605 (сім тисяч шістсот п`ять) грн 81 коп. та судовий збір у розмірі 18996 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн 47 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 18.11.2020.

Суддя О.М. Спичак