ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 справа № 921/353/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. розглянув справу за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м.Київ

до відповідача : Горохової Наталії Богданівни , с.Ременів, Кам`янка-Бузький район, Львівська область

про стягнення 150074,71грн.

За участю представників: справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику представників сторін.

Встановив: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Горохової Наталії Богданівни про стягнення заборгованості за Договором № б/н від 10.10.2012р. в розмірі 150074,71грн., з яких: 15761,26грн. заборгованість за кредитом; 43147,28грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 84179,86грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; 6986,31грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.07.2020р. у справі № 921/353/20 позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Горохової Наталії Богданівни про стягнення 150074,71грн. передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.10.2012р. фізичною особою - підприємцем Гороховою Н.Б. підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Відповідно до цієї заяви, відповідачка приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 10.10.2012р., та взяла на себе зобов`язання виконувати умови договору. Однак відповідачка належним чином не виконувала свого обов`язку щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених умовами договору. Відтак позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь 150074,71грн., з яких: 15761,26грн. заборгованість за кредитом; 43147,28грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 84179,86грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; 6986,31грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Крім цього, позивач вказує на те, що 17.01.2019р. відповідачкою припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юричдиних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте її зобов`язання за укладеним договором не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою.

Стислий виклад заперечень відповідача.

28.10.2020р. відповідачем подано суду відзив. У прохальній частині відзиву відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачка вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів. Долучені позивачем до позову виписки підтверджують відкриття відповідачці трьох різних рахунків, але про жоден з них не йдеться у заяві про відкриття поточного рахунку б/н від 10.10.2012р.

Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до Договору, укладеного між сторонами у справі, кінцевий термін використання корпоративного рахунку та банківської карти визначено Договором у три роки.

Відповідачка просить суд закрити провадження у справі, оскільки існують рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справах № 446/619/19 та № 607/2958/17, якими вирішено спір між сторонами у справі.

Стислий виклад відповіді на відзив.

16.11.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просить суд позовні вимоги задоволити повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що укладення кредитного договору між ним та відповідачкою підтверджується копією анкети-заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил банківських послуг, а також копією витягу з "Умов та правил надання банківських послуг". Надання кредиту підтверджується копією довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, а також копією виписки по рахунку НОМЕР_1 , з якої вбачається наявність дебетового сальдо на поточному рахунку боржника. Сформоване дебетове сальдо на поточному рахунку клієнта фактично є сумою кредитних коштів, які були надані боржнику.

Як стверджує позивач, порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів підтверджується копіями виписок по рахунках, на яких обліковується прострочена заборгованість за кредитом та з яких вбачається відсутність погашень на теперішній час, а розмір нарахованих відсотків, комісії та пені підтверджується розрахунком заборгованості.

Позивач вказує на те, що розрахунок забоогованості Банку проведений автоматизованою системою станом на 21.04.2020 року і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання.

Позивач звертає увагу суду на те, що підстави позову (фактичні обставини та юридичні підстави) та предмет позову (матеріально-правові вимоги) у даній справі та у справах № 607/2958/17, № 446/619/19 не співпадають повністю.

Крім цього, позивач стверджує, що ним строк позовної давності не пропущено, в силу п.п.3.18.5.7. Умов, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.06.2020р. зобов`язано Відділ реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільсокої міської ради та Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області надати Господарському суду Тернопільської області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи Горохової Наталії Богданівни .

Ухвалою суду від 09.06.2020р. позовну заяву залишено без руху.

17.06.2020р. від Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради надійшла відповідь на запит суду, з якого стало відомо, що гр. Горохова Н.Б. знята з реєстрації місця проживання 26.11.2015р. за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.06.2020р. зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області та Орган реєстрації Ременівської сільської ради надати Господарському суду Тернопільської області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи Горохової Наталії Богданівни .

01.07.2020р. від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області надійшла відповідь на скерований судом запит. Згідно цього запиту, місцем проживання Горохової Наталії Богданівни є: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.07.2020р. позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Горохової Наталії Богданівни про стягнення 150074,71грн. передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.08.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін. Цією ж ухвалою зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області та Орган реєстрації Ременівської сільської ради надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи Горохової Наталії Богданівни .

21.08.2020р. та 10.09.2020р. від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області та Ременівської сільської ради надійшли відповіді на запит суду, згідно яких зареєстрованим місцем проживання Горохової Н.Б. є : АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 05.10.2020р. позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.10.2020р. продовжено розгляд справи № 921/353/20 в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін. Продовжено позивачу процесуальний строк на подання відповіді на відзив, а відповідачу продовжено процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви та заявлені позивачем позовні вимоги, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування існування таких обставин: факту укладення між сторонами у справі кредитного договору; факту отримання відповідачкою у позивача кредитних коштів; факту неповернення відповідачкою позивачу отриманих кредитних коштів, у строки, встановлені договором; факту досягнення між сторонами у справі згоди щодо розміру процентів за користування кредитом та щодо розміру комісії за користування кредитом, а також щодо строків їх сплати; факту досягнення між сторонами у справі, у встановленій законом формі, згоди щодо сплати пені та щодо розміру цієї пені; факту підсудності справи господарському суду; факту пропуску строку позовної давності, або спростування існування зазначених обставин стороною, яка має у справі протилежний процесуальний інтерес.

Вичерпний перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність обставин, які є предметом доказування у справі, зазначено ними у додатках до: позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив та поданих у справі заяв і клопотань.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд визнає встановленими такі обставини.

Між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», та Фізичною особою-підприємцем Гороховою Наталією Богданівною 10.10.2012р. укладено договір банківського обслуговування, шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку.

У згаданій заяві зазначено, що фізична особа-підприємець Горохова Н.Б., підписавши цю заяву погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за Розрахунковими картками що розміщені на сайті банку http://www.privatbank.ua https.client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою із зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування. У заяві зазначено, що цим підписом сторони приєднуються та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - Договорі банківського обслуговування вцілому.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Статутом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заявою про відкриття поточного рахунку та карткою зі зразками підписів та відбитка печатки, довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів від 29.04.2020р. № 21011TEGLS03I, (а.с.8-11, 22).

Наявними у матеріалах справи банківськими виписками (а.с.23-36) підтверджується отримання підприємцем Гороховою Н.Б. кредитних коштів на підставі кредитного договору № б/н від 11.10.2012р. (Е27ТЕL2F033M8). 03.03.2014р. відбулося перенесення заборгованості по кредитному договору № б/н від 11.10.2012р., за підписом Горохової Н.Б. (кореспондентський рахунок НОМЕР_2 , номер документа НОМЕР_3 ). 10.12.2017р., за підписом Горохової Н.Б. , перенесено заборгованість по кредитному договору № б/н від 11.10.2012р. (кореспондентський рахунок НОМЕР_4 , номер документа НОМЕР_5 ) в зв`язку із зміною Плану рахунків (к.д. НОМЕР_6 ) в сумі 15761,26грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати підприємцем Гороховою Н.Б. або ж фізичною особою Гороховою Н.Б. 15761,26 грн. цієї заборгованості. Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справі № 446/619/19 від 11.11.2019р. стосується визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області при розгляді справи № 446/619/19 встановив, що звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про вчинення виконавчого напису зумовлене неналежним виконанням Гороховою Н.Б. своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 20.04.2010р. Вказане зазначено на третій сторінці рішення суду. Ця обставина не підлягає доказуванню в силу приписів ст.75 ГПК України. Рішенням суду згаданий виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.12.2018р. у справі № 607/2958/17 стосується стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.04.2010р.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідачка наявність у неї 15761,26грн. заборгованості перед позивачем не спростовує. У відзиві стверджує, що відповідно до договору, укладеного між нею і позивачем, кінцевий термін використання корпоративного рахунку та банківської карти становить три роки. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. За загальновизнаним принципом права, наслідки спливу позовної давності мають застосовуватися судом лише у випадку встановлення судом підставності та законності заявлення позову. У інших випадках, суд зобов"язаний відмовляти в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю та не вправі застосовувати наслідки спливу позовної давності. Подання адвокатом відповідачки заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та обізнаність відповідачки з наявністю у неї кредитного Договору, укладеного з позивачем, обізнаність з наявністю у неї рахунку та банківської карти, отриманих внаслідок укладення такого договору, відсутність доказів сплати відповідачкою позивачу 15761,26грн. кредитних коштів унеможливлюють висновок суду про безпідставність позову в частині стягнення суми заборгованості.

Відповідачка у відзиві зазначає, що строк виконання зобов`язання з сплати заборгованості відповідає строку дії картки, який у договорі визначений на три роки. Однак не подає доказів встановлення такого строку дії картки у договорі. У матеріалах справи таких доказів немає, тому підстави для висновку про сплив позовної давності відсутні.

Отже, фактично отримані та використані відповідачкою кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті. Строк їх повернення має визначатись відповідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має вимагати його виконання у будь-який час. Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Позов в частині стягнення з відповідачки фактично ортиманої суми кредитних коштів підлягає задоволенню. Висновок суду щодо обов`язку відповідачки в частині повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та права позивача вимагати захисту своїх прав через суд, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у її постанові від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц. Такі висновки суд, в силу ч.4 ст.236 ГПК України, враховує при ухваленні судового рішення.

Доводи позивача про отримання відповідачкою 15761,26грн. на підставі укладеного між сторонами у справі договору, шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку від 10.10.2012р., не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами (а.с.23-36). Зазначена у відповіді на відзив копія виписки по рахунку 2600 ані до позову, ані до відповіді на відзив позивачем не додана. Долучена позивачем до матеріалів справи довідка про розміри встановлених кредитних лімітів від 29.04.2020р. № 21011TEGLS03I засвідчує розмір встановленого банком кредитного ліміту. Однак ця довідка не підтверджує факту отримання відповідачкою кредитних коштів в рамках встановленого кредитного ліміту. У наявних у матеріалах справи банківських виписках не йдеться ані про договір (заява про відкриття поточного рахунку від 10.10.2012р.), ані про поточний чи картковий рахунки, зазначені у заяві про відкриття поточного рахунку від 10.10.2012р., ані про корпоративну картку MC Business Card НОМЕР_7 (05/15), зазначену у згаданій вище заяві. Підстави для висновку про виникнення заборгованості відповідно до договору від 10.10.2012р. у суду відсутні.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягають з огляду на викладене вище, а також з огляду на те, що суд, вирішуючи спір у справі, дійшов висновків, котрі аналогічні до тих, яких дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц. Ці висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р.

На підставі ч.4 ст.236 ГПК України, суд, при вирішенні справи, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Докази погодження сторонами у справі процентної ставки щодо грошової суми у розмірі 15761,26грн відсутні.

Крім того, відсутній і письмовий договір про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування таких позовних вимог, крім самого розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифів Банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини (складові) Кредитного Договору. Витяг з Тарифів Банку до позовної заяви не долучено.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування винагороди за використання ліміту та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Витяг з Тарифів розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, отримуючи у 2012р. 15761,26грн. чи підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку 10.10.2012р., а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність доказів домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, надані банком посилання на Тарифи Банку та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і вірогідних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві про відкриття поточного рахунку позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов є вирішальним, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який долучено до позовної заяви, не містить підпису відповідачки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісію, збільшений строк позовної давності, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, розмір та підстави стягнення процентів, комісії та пені не визначені сторонами в кредитному договорі. У матеріалах справи відсутні обгрунтовані підтвердження прийняття відповідачкою цих умов, що є неприпустимим. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не є складовою частиною заяви провідкриття поточного рахунку від 10.10.2012р. в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Позивач просив стягнути передбачені п.3.18.4.1.3. Умов 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості та 24% річних, які встановлено п.3.18.4.1.2. Умов.

З огляду на викладені обставини, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини у 2012 році виникли між банком та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою Гороховою Н.Б. На момент звернення позивача з позовом до суду господарська діяльність фізичної особи-підприємця Горохової Н.Б. припинена. Вказане підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованим на запит Господарського суду Тернопільської області від 02.06.2020р.

Відповідно до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Наведена вище позиція суду відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, яку викладено у постанові від 25.06.2019р. у справі № 904/1083/18.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі безпідставне. Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, вказані у клопотанні відповідачки, не стосуються предмета спору у даній справі.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 247-252, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк " (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) до Горохової Наталії Богданівни ( АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_8 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) задовольнити частково.

Стягнути з Горохової Наталії Богданівни ( АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_8 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк " (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) 15761,26 грн. заборгованості за кредитом та 220,76грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

2.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Бортник