РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2020 року м. Чернігів справа № 927/42/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Степаненко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви

за позовом заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури

вул. 1-го Травня, 50А, м. Прилуки, 17500 ()

в інтересах держави в особі

позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті

пр. Перемоги, 14, м. Київ, 03135 ()

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С»

вул. Миру, 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500 ()

про стягнення 46 324,29 грн.

у присутності представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Федоренко Є.В. - адвокат (ордер серії ВН № 1016510 від 02.11.2020)

В судовому засіданні прийняла участь нач. відділу Чернігівської обласної прокуратури Рибалко Н.В.

У судовому засіданні 12.11.2020, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2020 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" на користь державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 46 324,29 грн., що еквівалентно сумі 1516,80 євро.

Заявлений позов обґрунтований порушенням відповідачем Закону України "Про автомобільний транспорт" та несплатою ним, як перевізником, у встановлені чинним законодавством строки, визначеної плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні норми, що призвело до ненадходження грошових коштів до Державного бюджету України.

У позовній заяві заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури просить розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.01.2020 (суддя Л.М.Лавриненко): прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; задоволено клопотання заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в частині розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; провадження у справі № 927/42/20 зупинено до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18.

Згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18 касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2019 у справі № 912/2385/18 скасовано; справу № 912/2385/18 направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

При цьому, Верховним Судом зроблені правові висновки щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2020р. № 02-01/78/20 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 927/42/20" був призначений повторний автоматизований розподіл справи № 927/42/20, внаслідок якого для її розгляду визначено суддю А.С.Сидоренка.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2020: прийнято до розгляду справу № 927/42/20 за позовом заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" про стягнення 46 324,29 грн.; поновлено провадження у справі; розгляд справи по суті призначено на 24.09.2020; встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; встановлено процесуальні строки: для подання прокурором та позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачем заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Позивач та відповідач були належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення даного судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 09.09.2020: № 105 (отримано позивачем 11.09.2020) та № 916 (отримано відповідачем 10.09.2020), проте своїм процесуальним правом участі у ньому не скористались.

До початку судового засідання 24.09.2020 на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 23.09.2020 відповідача про перенесення розгляду справи у зв`язку з терміновим відрядженням директора товариства до м. Києва.

В судовому засіданні 24.09.2020 прокурор Чернігівської обласної прокуратури подав клопотання від 24.09.2020 № 15/3/1-20-20, яким повідомив про зміну найменування прокуратури з наданням підтверджуючих документів, а саме: найменування «Прокуратура Чернігівської області» змінено на «Чернігівська обласна прокуратура». При цьому код ЄДРПОУ та місцезнаходження не змінювалися. У зв`язку з цим прокурор просить суд п. 4 прохальної частини позовної заяви вирішувати з урахуванням внесених змін.

В судовому засіданні 24.09.2020 суд постановив протокольну ухвалу, якою відклав розгляд справи на 15.10.2020 на 11:00, задовольнивши заяву відповідача.

Ухвалою суду від 24.09.2020 сторін було повідомлено про призначення судового засідання на 15.10.2020 о 11:00.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду від 24.09.2020 заступнику керівника Прилуцької місцевої прокуратури та сторонам в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись; проте були направлені на їх електронну пошту з проханням повідомити про її отримання.

Електронним листом, що надійшов 25.09.2020 на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області, заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури повідомив про отримання копії ухвали суду від 24.09.2020; від сторін відповідна інформація до суду не надходила.

У зв`язку з перебуванням судді А.С.Сидоренка у відпустці, призначене на 15.10.2020 судове засідання не відбулось, про що заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури та сторони належним чином були повідомлені засобами телефонного зв`язку.

Ухвалою суду від 21.10.2020 судове засідання призначено на 02.11.2020 о 11:00.

Отримання сторонами ухвали суду від 21.10.2020 підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 22.10.2020: № 411 (Чернігівській обласній прокуратурі), №403 (Прилуцькій місцевій прокуратурі), № 390 (позивачу), № 446 (відповідачу).

Відповідач, у встановлений господарським судом процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву, який закінчився 25.09.2020, відзиву на позовну заяву не надав.

Прокурор у письмовій заяві № 15/3/2-708вих20 від 02.11.2020 повідомив суд про перейменування прокуратури Чернігівської області на Чернігівську обласну прокуратуру та зазначив, що зазначені у заявах по суті справи реквізити прокуратури Чернігівської області, у тому числі адреса місцезнаходження, засоби зв`язку та код ЄДРПОУ, залишилися без змін.

Заява прокурора з додатками залучена до матеріалів справи.

До початку судового засідання 02.11.2020 відповідачем до Господарського суду Чернігівської області була подана заява від 02.11.2020, у якій відповідач просив суд: долучити до матеріалів справи копію постанови серії ВР №104829, копію акту експертизи № ВП-3 та роздруківку рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.11.2018; витребувати в Прилуцькому міськрайонному суді для ознайомлення справу № 568/985/18.

Прокурор щодо заяви відповідача від 02.11.2020 заперечував.

В судовому засіданні 02.11.2020 суд постановив протокольну ухвалу про залишення заяви у частині витребування доказів без задоволення, оскільки її подано з пропуском встановленого строку; врахувавши також, що відповідач не обґрунтував неможливість її подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього та таким, що подано з порушенням вимог, встановленим ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України. Додатково суд звернув увагу відповідача на те, що справа № 568/985/18 Прилуцького міськрайонного суду не є доказом в розумінні ст. 73 Господарського процесуального кодексу України.

Також, в судовому засіданні 02.11.2020, з огляду на заяву представника відповідача про необізнаність з матеріалами справи та неготовність викласти правову позицію по суті спору, суд оголосив перерву до 09.11.2020 до 10:00.

Ухвалою суду від 02.11.2020 позивача було повідомлено про призначення судового засідання на 09.11.2020 о 10:00.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 03.11.2020 №778, але повноважного представника у судове засідання 09.11.2020 не направив.

Клопотання позивача про розгляд справи без участі повноважного представника, надіслане засобами електронного зв`язку, суд залишив без розгляду, оскільки воно не підписане електронним цифровим підписом, про що винесено протокольну ухвалу.

В судовому засіданні 09.11.2020 представник відповідача зазначив, що на його думку, заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури не мав права підписувати позовну заяву.

З даним твердженням суд не погоджується, оскільки згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на момент подання позову), право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

При цьому, відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019р., до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

Також, представник відповідача в судовому засіданні 09.11.2020 заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Чернігівським окружним адміністративним судом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» до Державної служби України з безпеки на транспорті.

Суд постанов протокольну ухвалу про відмову у задоволенні усного клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, у зв`язку з відсутністю жодних доказів, що підтверджують розгляд Чернігівським окружним адміністративним судом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» до Державної служби України з безпеки на транспорті.

В судовому засіданні 09.11.2020 суд оголосив перерву до 12.11.2020 до 14:30, про що прокуратура та відповідач були повідомлені розписками, наявними у матеріалах справи, а позивач засобами електронного зв`язку.

Ухвалою суду від 09.11.2020 позивача було повідомлено про призначення судового засідання на 12.11.2020 о 14:30.

Позивач процесуальним правом участі у судовому засіданні 12.11.2020 не скористався.

У судовому засіданні 12.11.2020 представник відповідача заперечував проти позову, вказуючи, що було порушено порядок зважування його транспортного засобу, адже приписи розділу 11 Метрології «Параметри вагові транспортних засобів. Методика виконання вимірювань» МВВ № 1-337-03.07.08 передбачають, що вагові параметри транспортного засобу, що перевозять наливні вантажі (у автоцистернах) визначаються виключно у статичному режимі.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Зважаючи на те, що згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора та повноважного представника відповідача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" зареєстровано 02.04.2003 в якості суб`єкта господарювання, № запису 1 000331. Дані про перебування відповідача у процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства - відсутні (а.с.36-42).

Предметом спору у даній справі є стягнення 46 324,29 грн. (еквівалентно 1516,80 євро) плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення фактів: правомірності підстав представництва прокурора в суді інтересів держави; порушення відповідачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень; здійснення перевезення без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України; правомірності нарахування позивачем відповідачу плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 1516,80 євро.

Заявлений позов обґрунтований порушенням відповідачем Закону України "Про автомобільний транспорт" та несплатою ним, як перевізником, у встановлені чинним законодавством строки, визначеної плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні норми, що призвело до ненадходження грошових коштів до Державного бюджету України.

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури, посилаючись на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" зазначає, що Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства. Однак, як вбачається з листа від 22.11.2019 №7889/05/15-19 за підписом в.о. голови Державної служби України з безпеки на транспорті Дідківського В.М., наданого на запит місцевої прокуратури, Укртрансбезпека категорично стверджує про відсутність повноважень на звернення до суду в якості позивача, при цьому не заперечуючи можливість заявлення прокурором в її інтересах позову. У вказаному листі зазначається, що Укртрансбезпека на постійній основі вживає заходів щодо реалізації своїх функцій, передбачених підпунктами 15, 27 п. 5 Положення шляхом формування матеріалів та подачі їх органом прокуратури.

Крім того, прокурор стверджує, що несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 46 324,29 грн. призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, а державний орган (Укртрансбезпека) уповноважений на захист інтересів держави вже більше 1 року самоусувається від виконання покладених на нього обов`язків, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, суттєво порушує економічні інтереси держави та вказує на наявність визначених п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для звернення прокурора в інтересах держави з даною позовною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області у період з 16.07.2018-22.07.2018, затвердженого начальником Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, на підставі ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.13 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (постанова КМУ від 08.11.2006 №1567) встановлені місця перевірки, зокрема: а/д М-06 Київ-Чоп, 434 км + 418 (а.с.21).

У період з 16.07.2018 до 22.07.2018, на підставі направлення на перевірку №018790 від 16.07.2018, проводилася рейдова перевірка транспортних засобів, якими здійснюються перевезення пасажирів та вантажів, на а/д Київ-Чоп, 434 км (а.с.22).

19.07.2018 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на а/д Київ-Чоп, 434 км, здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки DAF, модель XF 105.410., реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - цистерна марки ПП, модель ТЦ 10 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій транспортного засобу - ОСОБА_1 .

За результатами проведення габаритно-вагового контролю 19.07.2018 автомобіля марки DAF, модель XF 105.410., реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом - цистерна марки ПП, модель ТЦ 10 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області складено акт №0023914 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.07.2018, яким зафіксоване перевищенням осьових навантажень, а саме: фактична повна маса транспортного засобу становить 43,2т при допустимій 40т; нормативно-допустиме особове навантаження становить 11, 11, 22т, а фактичне - 7,09; 10,23; 25,88т (а.с.13).

Акт №0023914 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.07.2018 підписаний посадовою особою Укртрансінспекції, що проводила габаритно-ваговий контроль ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_1 .

Зазначене порушення також зафіксовано у акті №059775 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.07.2018 (а.с.12), у якому, зокрема, зазначено, що під час перевірки виявлено порушення - перевезення вантажів для власних потреб виконувались з перевищенням нормативно-допустимих вагових параметрів загальної маси 43,20т, осьового навантаження на строєну вісь 25,88т; п.22.5 ПДР, без дозволу на перевезення вантажів, що перевищують нормативно-допустимі вагові параметри. Водій ОСОБА_1 у поясненнях про причини порушень зазначив, що вантаж рідкий і при русі на вагах міг переміщуватися по цистерні, що може вплинути на показник. При загрузці автомобіля загальна маса на вагах показувала не більше 40т.

Акт №059775 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.07.2018 підписаний посадовими особами, що провели перевірку: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , водієм ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 0008974 від 19.07.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю щодо транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.410., реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - цистерна марки ПП, модель ТЦ 10 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , результати вагового контролю навантаження на осі: 1) 7,09; 2) 10,23; 3) 25,88т; повна маса транспортного засобу - 43,20 т (а.с.14). Зазначене підтверджується квитанцією зважування від 19.07.2020 (а.с.11).

Габаритно-ваговий контроль здійснений з використанням приладу для вимірювання маси в русі: Вага автомобільна для зважування в русі ВА-20 К-023 №013, відповідність якого підтверджена свідоцтвом про державну метрологічну атестацію №187 від 13.10.2009 (а.с.23-24).

За результатами перевірки проведено розрахунок № 23914 від 19.07.2018 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно ТТН від 19.07.2018 №155728 та нараховано плату за проїзд в сумі 1516,80 євро, яку необхідно сплатити в гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ на день проведення розрахунку (а.с.15). Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 311 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування".

Зі змісту товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) серії 01 АААА №155728 від 19.07.2018 вбачається, що транспортний засіб марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 (за довіреністю №18/07-19 від 18.07.2018, видана ТОВ «Олімп-С») здійснював перевезення вантажу: нафти сирої, масою 25,198 кг; автопідприємство, замовник та вантажоодержувач - ТОВ «Олімп-С»; пункт навантаження - ст.Самбір; пункт розвантаження - м. Прилуки (а.с.16).

Як свідчать матеріали справи, перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом марки DAF, модель XF 105.410., реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - цистерна марки ПП, модель ТЦ 10 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власниками яких є ТОВ «Олімп-С», на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (а.с.17).

Листом-повідомленням Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області № 33/1361-18 від 18.10.2018 повідомлено відповідача про необхідність сплати плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 46324,00 грн, що еквівалентно 1516,80 євро, на підставі направленого розрахунку плати за проїзд (а.с.18-19).

Даний лист був направлений на адресу відповідача 18.10.2018, що підтверджується фіскальним чеком від 18.10.2018, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.20).

Відповідач плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 46324,00 грн, що еквівалентно 1516,80 євро, розраховану на підставі акту №0023914 від 19.07.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Щодо представництва прокурора у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3, 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", відповідно до ч.3 ст.23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З урахуванням вказаного вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (зі змінами і доповненнями) (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктом 3 п. 4 Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 п. 5 Положення, Укртрансбезпека здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (абз. 1 п. 8 Положення).

Таким чином, Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, у тому числі, Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Відповідно до п. 3.43. Положення, про Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, управління відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

При цьому, згідно з п. 1.1 вказаного Положення, управління Укртрансбезпеки у Рівненській області не є самостійною юридичною особою, а є структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що за вищенаведених обставин позивачем не було вжито жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України.

Так, на підтвердження бездіяльності позивача прокурор у позовній заяві посилається на лист від 22.11.2019 №7889/05/15-19 за підписом в.о. голови Державної служби України з безпеки на транспорті Дідківського В.М., наданого на запит місцевої прокуратури, у якому Укртрансбезпека категорично стверджує про відсутність повноважень на звернення до суду в якості позивача, при цьому не заперечуючи можливість заявлення прокурором в її інтересах позову. У вказаному листі зазначається, що Укртрансбезпека на постійній основі вживає заходів щодо реалізації своїх функцій, передбачених підпунктами 15, 27 п. 5 Положення шляхом формування матеріалів та подачі їх органом прокуратури.

Аналогічна інформація міститься у листі Державної служби України з безпеки на транспорті за підписом в.о. голови Державної служби України Дідківського В.М., адресованому Прилуцькій місцевій прокуратурі (а.с.43-45).

Прокурором додано до матеріалів справи листи №34/1502-18 від 05.11.2018 та №34/1740-18 від 17.12.2018, у яких Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області зазначає, що діяльність Укртрансбезпеки фінансується за рахунок Державного бюджету України, коштів, виділених для сплати судового збору за подання позовних заяв, не вистачає, у зв`язку з чим просить прокуратуру розглянути можливість щодо представництва ітересів держави, в особі Укртрансбезпеки, у справі щодо стягнення нарахованої плати за проїзд з ТОВ «Олімп-С» в порядку господарського судочинства (а.с.8-10, 46-48).

Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/210/19.

Крім того, спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою наповнення державного бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів держави в цілому. Несвоєчасна сплата або несплата коштів призводить до зменшення фінансових надходжень до Державного бюджету України, що веде до заподіяння шкоди інтересам держави.

Така правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 12.11.2019 у справі № 904/31/19.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на правову допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагаюсь захисту реальні державні інтереси або майно ("Корольов проти Російської Федерації" у справі № 5447/03 від 01.04.2010, "Менчинська проти Російської Федерації" у справі 42454/02 від 15.01.2009).

Європейська комісія за демократію через право або ж Венеціанська комісія на 63-му пленарному засіданні 10-11.06.2005 дійшла висновку, що держави уповноважені наділяти прокурорів правом захисту державного інтересу (принцип захисту державного інтересу); прокурори можуть бути наділені правом порушення процедур, або вступу в існуючі процедури, або застосування різних способів правового захисту для забезпечення законності (принцип законності).

Таким чином, надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов до висновку про наявність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави, визначених ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, з урахуванням встановлених судом обставин, суд виходить з наступного:

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частинами 1,4 ст. 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України № 2862-IV "Про автомобільні дороги" (далі - Закон № 2862-IV) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" (далі - Закону № 3353-XII) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджений "Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" (далі - Порядок № 879), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (п. 2 Порядку № 879).

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Відповідно до положень п. 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху).

У відповідності до п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 22.1 Правил дорожнього руху визначено, що маса вантажу, який перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

За приписами п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30 березня 1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

В силу положень пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна є належним доказом для підтвердження дій з вантажем (списання, оприбуткування, облік та інш.).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207 "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" визначено перелік документів для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, зокрема: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсового медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу; у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових або габаритних параметрів - дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Згідно з п. 26 Порядку №879, кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", який справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктами 30, 311 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п.311 Порядку № 879).

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу вагового або габаритного параметру, плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568), перевізником є фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Як було встановлено судом, перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом марки DAF, модель XF 105.410., реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - цистерна марки ПП, модель ТЦ 10 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власниками яких є ТОВ «Олімп-С», на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (а.с.17).

Розмір плати за проїзд визначено позивачем у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879.

Таким чином, вищевказаними нормами встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування, передбачена плата за проїзд таким транспортом за встановленими ставками, і матеріали справи містять усі передбачені Порядком № 879 документи, а саме: акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0023914 від 19.07.2018; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0008974 від 19.07.2018; акт №059775 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.07.2018 та розрахунок №23914 від 19.07.2018 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, які складені посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем.

Згідно з ч. 3 статті 5 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники правовідносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог законодавства.

Відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами (стаття 7 Господарського кодексу України).

Учасники правовідносин у сфері господарювання несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 1, 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №917/210/19 та у справі №926/16/19.

Доказів оскарження дій або бездіяльності учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю під час виявленого посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області 19.07.2018 правопорушення, зафіксованого в акті № 0023914 від 19.07.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та проведеного розрахунку плати №23914 від 19.07.2018, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень, доведено належними, допустимими та вірогідними доказами здійснення перевезення без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України, суд доходить висновку про правомірне нарахування відповідачу плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 1516,80 євро, що еквівалентно 46 324,29 грн., у зв`язку з чим заявлені до відповідача позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що що було порушено порядок зважування його транспортного засобу, адже приписи розділу 11 Метрології «Параметри вагові транспортних засобів. Методика виконання вимірювань» МВВ № 1-337-03.07.08 передбачають, що вагові параметри транспортного засобу, що перевозять наливні вантажі (у автоцистернах) визначаються виключно у статичному режимі, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідачем не надано суду такої Методики та належним чином не обґрунтовано, що дана Методика повинна застосовуватися у спірних правовідносинах (в т.ч., що вона є нормативно - правовим актом у сфері стандартизації).

Подані відповідачем копія постанови серії ВР №104829, копія акту експертизи № ВП-3 до розгляду судом не приймаються, оскільки подані з пропуском встановленого процесуального строку без обґрунтування неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від відповідача.

Щодо рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.11.2018 по справі № 568/985/18, яким було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №104829 від 19.07.2018 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1321 КУпАП та накладення на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, то під час його ухвалення суд вказав, що з урахуванням пояснень викладених представником позивача в позові, суд приходить до висновку, що вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, окрім постанови про адміністративне правопорушення, складеної відповідачем. При цьому, відповідач (поліцейський роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області Гордійчук А.В.) до суду відзиву та доказів на підтвердження правомірності своїх дій не надав, тому суд приходить до висновку про скасування постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 1321 КУпАП.

Тобто, жодних преюдиційних фактів даним судовим рішенням встановлено не було, які повинні були б бути враховані на підставі ст. 75 ГПК України, при ухваленні рішення по даній справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн. на користь Чернігівської обласної прокуратури, яка сплатила судовий збір у даній справі, згідно з платіжним дорученням №3253 від 18.12.2019, яке знаходиться у матеріалах даної справи.

Керуючись ст. 232, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" про стягнення 46 324,29 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» (вул. Миру, 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500; ) в доход Державного бюджету України (р/р № UA6017002, отримувач УК у м.Рівному/м.Рівне/22160100, ) плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, 46 324,29 грн. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» (вул. Миру, 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9; рахунок отримувача - UA0006008; ; банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ) 2102,00 грн. судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2020.

Суддя А.С.Сидоренко