РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020Справа № 910/5983/20

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер"

про стягнення 9 227,03 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду м. Києва з позовом звернулось Міністерство оборони України (далі - МОУ, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (далі - ТОВ "Військсервіс-Волонтер", відповідач) про стягнення штрафних санкцій у сумі 9 227,03 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору надання послуг № 286/2/18/175 від 29.12.2018 р., а саме - постачання (використання) неякісних харчових продуктів, з порушенням маркування та норм харчування особового складу, у зв`язку з чим позивачем були нараховані штрафні санкції.

У позові МОУ просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 18,82 грн. та штраф у сумі 9 208,21 грн., що разом становить 9 227,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк, продовжений на час карантину Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)" від 30.03.2020 р., надав відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що позивач не довів неналежне виконання постачальником зобов`язань за договором. Щодо актів перевірки організації харчування особового складу військових частин, на які позивач посилається в обґрунтування позову, вказав, що вони не є належними доказами, оскільки були складені стосовно військових частин, а не постачальника, крім того, деякі з актів відсутні у відповідача чи не були йому направлені. Також вважав, що штрафні санкції були розраховані неправильно та підстав для їх стягнення немає, заявив про сплив строку позовної давності до їх застосування та просив відмовити у задоволенні позову.

Також відповідач просив розглянути справу в порядку загального позовного провадження, оскільки спір вимагає детального з`ясування всіх обставин. Розглянувши вказане клопотання, суд вважав його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

За змістом ч. 3 ст. 12 ГПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, зокрема, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження, окрім малозначних справ, може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2 ст. 247 ГПК України).

У даному випадку, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд прийняв до уваги положення ч. 3, 5 ст. 12, ч. 2 ст. 247 ГПК та зазначив, що справа є малозначною у розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України та не є складною, при цьому суд вважає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають розгляду справи у загальному позовному провадженні, а відповідач не навів обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для цього, відтак, у задоволенні клопотання ТОВ "Військсервіс-Волонтер" слід відмовити.

По суті позову, розглянувши заяви учасників справи та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 29.12.2018 між МОУ (замовник) та ТОВ "Військсервіс-Волонтер" (постачальник) укладено договір про закупівлю послуги з організації харчування, забезпечення продуктами харчування особового штату, військових частин Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зонах відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації № 286/2/18/175 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язується у 2019 році надати МОУ послуги з організації харчування (послуги харчування, забезпечення харчовими продуктами, освіження продовольства), а замовник - прийняти послуги і оплатити у строки та за цінами згідно з положеннями цього договору, зокрема, у ВЧ А1778 (м. Ужгород), ВЧ А1267 (м. Коломия), ВЧ 0807 (м. Самбір), ВЧ А4623 (м. Кам`янка-Бузька). Загальна вартість послуг з ПДВ становить 208 770 258,15 грн. (п. 2.1, 2.2 договору).

Надання послуг здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, надання послуг із забезпечення харчування виконавець здійснює згідно технологічних карт (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.17.1 договору контроль за станом виконання договірних зобов`язань постачальника здійснюють замовник, представник замовника та уповноважені особи. Контрольні заходи та механізм їх здійснення визначено в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2018 № 488 "Про затвердження Порядку контролю за якістю послуг з харчування особового складу Збройних сил".

Контроль здійснюється за: технологією приготування їжі, її якістю; відповідністю даних накладних фактичній наявності виданих харчових продуктів; санітарним станом об`єктів продовольчої служби; безпекою якості харчових продуктів під час постачання (у т.ч. для освіження) та зберігання, відповідністю харчових продуктів, що використовуються для надання послуг за цим договором чинним стандартам; порядком зберігання харчових продуктів на складі (або місцях); якістю та повнотою доведення встановлених норм харчування до кожного військовослужбовця та норм годування для штатних тварин і забезпечення їх кормами та фуражем, вивозом і видачею їжі; порядком освіження харчових продуктів; дотриманням санітарних заходів під час кулінарної обробки харчових продуктів, приготування і роздачу готової їжі, утриманні їдалень, складів, овочесховищ; своєчасним проходженням медичного обстеження обслуговуючим персоналом, який задіяний в організації продовольчого забезпечення; використанням і утриманням виконавцем військового майна та його обслуговуванням відповідно до експлуатаційної документації.

Щоденний акт приймання наданих послуг з харчування, зведений акт приймання наданих послуг із харчування, акт приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами оформлюються лише після завершення досліджень з обов`язковим зазначенням в актах їх результатів, але не більше 5 календарних днів після проведення досліджень.

Відповідно до п. 6.17.2 договору будь-які контрольні заходи здійснюються представниками замовника, в обов`язковій присутності представника виконавця, в разі відсутності представника виконавця та/або його відмови - комісійно (у складі не менше трьох осіб представника замовника).

Результати проведення контрольних заходів оформлюються актом контролю, який складається в довільній формі, та підписується представником замовника, що здійснював перевірку, та представником виконавця, а у разі його відсутності або відмови - членами комісії. У разі відмови представника виконавця підписувати акт контролю, цей факт фіксується підписами членів комісії, після чого акт контролю, надсилається замовнику. Акт контролю подається посадовій особі, яка призначила її проведення, для прийняття відповідного рішення (п. 6.17.2 договору).

Виявлені порушення умов цього договору фіксуються в щоденному акті приймання наданих послуг з харчування, зведеному акті приймання наданих послуг із харчування, в графах книги обліку контролю за якістю приготування їжі (додаток 90) та акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання - у разі надання послуги щодо організації харчування; акті приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами та акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання - у разі надання послуги щодо забезпечення харчовими продуктами (п. 6.17.3).

При виявленні порушень будь-яких умов договору представником замовника складається акт про порушення договірних зобов`язань за участі представника виконавця, а у разі його відсутності або відмови - членами комісії та засвідчується їх підписами. У разі відмови представника виконавця підписувати акт про порушення договірних зобов`язань, цей факт фіксується підписами членів комісії, після чого акт про порушення договірних зобов`язань, надсилається замовнику.

На підставі акту про порушення договірних зобов`язань замовником оформляється претензія та направляється в установленому порядку виконавцю.( п. 6.17.3 договору).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідач надав позивачу послуги із забезпечення харчуванням особового складу військових частин МОУ. Зокрема, у період з 21 по 28.02.2019 р. - ВЧ А1778 на суму 10 131,48 грн.; 25.04.2019 р. - ВЧ А1267 на суму 4 121,22 грн.; з 01 по10.05.2019 р. - ВЧ А0807 на суму 9 075,43 грн.; у квітні 2019 р. - ВЧ А4623 на суму 9 405,00 грн., що підтверджується зведеним актом № 10/778, актами наданих послуг щодо забезпечення харчування № 67 від 26.02.2019 р., № 115/1267 від 25.04.2019 р., № 127 від 07.05.2019 р., накладною № 4 від 03.05.2019 р.

Однак, 26.02.2019 р., 25.04.2019 р., 08.05.2019 р., 02.05.2019 р. під час здійснення контрольних заходів з перевірки окремих питань щодо організації харчування, умов зберігання, безпечності і якості харчових продуктів, плану освіження запасів продовольства у ВЧ А1778, ВЧ А1267, ВЧ А0807, ВЧ А4623 комісією у складі представників відповідних військових частин та представника ТОВ "Військсервіс-Волонтер" були виявлені порушення відповідачем зобов`язань договору № 286/2/18/175 від 29.12.2018 р., а саме - використання небезпечних харчових продуктів (із порушенням маркування, без відповідних документів, з вичерпаним терміном придатності) - у ВЧ А1778 та у ВЧ А1267; допущення виконавцем до процесу обігу харчових продуктів осіб, які мають протипоказання до роботи з харчовими продуктами, у тому числі відсутність особистих медичних книжок, несвоєчасне проходження медичного обстеження - у ВЧ А1778; недоведення встановлених норм харчування до особового складу військових частин, а також порушення умов договору щодо якості надання послуг (виявлення у їжі сторонніх предметів) - у ВЧ А0807; неосвіження харчових продуктів (згущеного молока) - у ВЧ А4623, що підтверджується актами перевірки від 26.02.2019 р., від 25.04.2019 р., від 08.05.2019 р., від 02.05.2019 р. Вказані акти представником ТОВ "Військсервіс-Волонтер" були підписані без заперечень.

За вказані порушення, що були зафіксовані у актах перевірки, на підставі умов договору та його п. 8.2.1, 8.2.2 та п. 8.2.3, позивач нарахував постачальнику (ТОВ "Військсервіс-Волонтер") пеню у сумі 18,82 грн. та штраф у сумі 9 208,21 грн., що разом становить 9 227,03 грн.

13.03.2019 р., 22.05.2019 р. та 10.06.2019 р. МОУ зверталося до відповідача із вимогами сплатити штраф, проте, вказані вимоги були залишені ТОВ "Військсервіс-Волонтер" без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач, заперечуючи проти нарахування штрафних санкцій, вказав, зокрема, що позивачем не надано доказів порушення договірного зобов`язання з організації харчування, а підписані обома сторонами акти приймання-передачі послуг за цим договором свідчать про обставини належного виконання такого зобов`язання постачальником.

Однак суд не погоджується із такими доводами відповідача та зазначає, що контрольні заходи за виконанням ТОВ "Військсервіс-Волонтер" зобов`язань з організації харчування особового складу замовника були проведені за участю представників обох сторін, у тому числі представника відповідача, за результатами чого були зафіксовані порушення договору з боку виконавця. При цьому відповідач погодився із фактами порушень, викладеними у актах перевірки від 26.02.2019 р., від 25.04.2019 р., від 08.05.2019 р., від 02.05.2019 р., що були підписані представниками відповідача, без будь-яких зауважень.

Отже, суд вважає, що відповідач визнав неналежне виконання умов договору № 286/2/18/175 від 29.12.2018 р. зі свого боку, а тому його твердження про те, що акти перевірки були складені стосовно військових частин (а не постачальника) і деякі з них не були направлені відповідачу, спростовуються наявними у справі актами контрольних перевірок про порушення договірного зобов`язання, які суд вважає належними та вірогідними доказами по справі у розумінні ст. 73-79 ГПК України. У той же час, виходячи з умов договору (п.п. 6.1.17.1, 6.2.17, 6.17.3), акти приймання наданих послуг з організації харчування, на які посилається відповідач, не можуть свідчити (є неналежними доказами) про наявність чи відсутність у діях постачальника порушення договірних зобов`язань.

Інші заперечення відповідача проти позову, що зводяться до помилок у акті приймання послуг від 28.12.2019 р. (на підставі якого був складений акт про порушення договірного зобов`язання від 25.04.2019р.), а також договору надання послуг від 28.12.2018р. (а не 29.12.2018р.) щодо дати їх складення; невідповідності суми заявленого позивачем штрафу сумі, зазначеній у претензії, неправильного розрахунку при визначенні штрафних санкції за порушення зобов`язань щодо постачання харчових продуктів (виходячи із вартості іншої послуги - з організації харчування) суд відхиляє з тих підстав, що вказані обставини трактуються відповідачем у власних інтересах, проте, такі обставини не свідчать про відсутність порушень господарських зобов`язань з його боку.

Доводи ТОВ "Військсервіс-Волонтер" про те, що позивач не направив йому претензій щодо порушення договірних зобов`язань на виконання п. 6.17.3 договору, також спростовуються наявними у справі доказами - копіями претензій з відмітками відповідача про отримання представником ТОВ "Військсервіс-Волонтер" таких претензій нарочно (згідно із заявою про усунення недоліків позову). При цьому слід врахувати, що неотримання претензій відповідачем не спростовує факту допущеного порушення договірних зобовязань .

Отже, зважаючи на встановлені обставини та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору, суд дійшов висновку, що ТОВ "Військсервіс-Волонтер" порушило господарське зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, відповідно до п. 8.2.1 договору у разі виявлення порушень договірних зобов`язань щодо використання виконавцем під час надання послуг харчових продуктів з порушенням маркування та харчових продуктів, які є небезпечними, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % від вартості наданої послуги, відповідно до акту приймання наданих послуг з харчування на день виявлення порушення, а саме: допущення виконавцем до процесу виробництва та/або обігу харчових продуктів, які мають протипоказання до роботи з харчовими продуктами, у тому числі відсутність особових медичних книжок, несвоєчасне проходження медичного обстеження; використання виконавцем під час надання послуги з харчування харчових продуктів, які є небезпечними, та з порушенням маркування; відмова від виконання вимоги замовника щодо заміни харчових продуктів, які є небезпечними.

За порушення інших умов цього договору щодо якості наданих послуг виконавець сплачує замовнику штраф за кожен встановлений та зафіксований випадок у розмірі 20 % від вартості наданої послуги, відповідно до акту приймання наданих послуг з харчування у день виявлення порушення.

Також відповідно до п. 8.2.2 договору при недоведенні встановлених норм харчування виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості наданих послуг відповідно до акту приймання наданих послуг з харчування за окремими прийомами їжі за кожний встановлений та зафіксований випадок.

Згідно з п. 8.2.3 договору при порушенні умов цього договору щодо своєчасного та/або повного освіження харчових продуктів відповідно до заявки представника замовника, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості неосвіжених або невчасно освіжених харчових продуктів, а також пеню у розмірі 0,1 % вартості неосвіжених або невчасно освіжених харчових продуктів за кожен день прострочення.

Зважаючи на наведені приписи закону та умови договору, суд вважає, що вимоги про стягнення пені та штрафу за порушення умов договору є обґрунтованими.

У той же час, відповідач заявив про сплив строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій за порушення зобов`язання.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. № 14 перебіг строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, оскільки нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Вказана позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 по справі № 911/1563/18, від 22.08.2019 по справі № 914/508/17, від 11.11.2019 по справі № 904/1038/19, від 11.02.2020 по справі № 916/612/19.

У даному випадку за порушення зобов`язань, зафіксованих у актах перевірок від 26.02.2019 р., від 25.04.2019 р., від 02.05.2019 р., від 08.05.2019 р., позивач нарахував пеню (з 09.05.2020 р. по 10.05.2020 р.) та штраф, строк позовної давності яких сплив: щодо пені 10.05.2020 р. (за останнім днем її нарахування), щодо штрафу - 27.02.2020 р., 26.04.2020 р., 03.05.2020 р. та 09.05.2020 р. (відповідно).

Разом з тим, суд приймає до уваги, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення пені, були продовжені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 р. на строк дії карантину.

Отже, зважаючи на те, що з даним позовом МОУ звернулось 27.04.2020 р. та те, що з 02.04.2020 р. строк позовної давності у зв`язку з карантином був продовжений з 02.04.2020р., штраф, нарахований за порушення зобов`язань, зазначених у акті від 26.02.2019 р. стягненню не підлягає у зв`язку із пропуском строку позовної даності.

Щодо іншої частини штрафних санкцій суд, провівши власний перерахунок, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 18,82 грн. та штраф у сумі 5 155,61 грн., що разом становить 5 174,43 грн.

Отже, позовні вимоги МОУ підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-237, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" про стягнення штрафних санкцій у сумі 9 227,03 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд. 10/8, ідентифікаційний код 40887542) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) штрафні санкції у сумі 5 174 (п`ять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 43 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 178 (одна тисяча сто сімдесят вісім) грн. 78 коп.

У решті вимог - відмовити.

Повний текст рішення складений 16 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.