номер провадження справи 9/147/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 Справа № 908/2281/20

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальмонтаж», (69008, м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, буд. 2)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення суми 55141,70 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь монтаж» про стягнення з відповідача: Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» попередньої оплати за непоставлену електричну енергію за договором про постачання електричної енергії № 8658 від 10.08.2005 в сумі 55141,70 грн.

Ухвалою суду від 14.09.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2281/20 (номер провадження 9/147/20), справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.11.2020 за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Позовні вимоги мотивовані наступним. На виконання умов договору про постачання електричної енергії № 8658 від 10.08.2005 відповідачем позивачу виставлявся рахунок №8658/12а від 31.12.2018 на оплату за спожиту в грудні 2018 року електричну енергію на суму 21761,96 грн. В цьому ж рахунку відповідачем зазначено, що станом на 01.12.2018 сальдо на користь позивача становить 55141,70 грн. Рахунок № 8658/12а від 31.12.2018 позивачем оплачений ще до його підписання та оформлення. Загалом у період з 01.12.2018 по 31.12.2018 позивачем на рахунок відповідача було сплачено грошові кошти в сумі 207145,15 грн. В грудні 2018 року підприємством позивача спожито електричної енергії на суму 21761,96 грн. Отже, станом на 01.01.2019 сальдо на користь позивача становить 55141,70 грн. Зазначена інформація також відображена відповідачем в акті звірки взаєморозрахунків від 31 грудня 2019 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками. Підписавши зазначений акт відповідач тим самим визнав вартість непоставленої електричної енергії. З 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» розпочало провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії, що видана згідно постанови НКРЕКП від 13.11.2018 №1415. При цьому, ліцензія відповідача на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з цього ж часу анульована. Таким чином, з 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» не є електропостачальником та не може згідно вимог закону здійснювати діяльність з постачання електричної енергії. З 01.01.2019 між позивачем та відповідачем припинені договірні правовідносини щодо постачання електричної енергії, які мали місце на підставі Договору про постачання електричної енергії №8658 від 10.08.2005. Наведені обставини справи свідчать, що станом на 01.01.2019 у ПАТ «Запоріжжяобленерго» виникла кредиторська заборгованість перед позивачем, як споживачем електричної енергії, в розмірі 55141,70 грн. попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті. Позов обґрунтовано ст.ст. 202, 509, 525, 526, 610, 629,693,714 ЦК України, ст.ст.193,275,276 ГК України. В позовній заяві позивач також просив покласти на відповідача судові витрати, до складу яких згідно з доданим до позовної заяви попереднім (орієнтовним) розрахунком включено: судовий збір (2102,00 грн.) та витрати на правничу допомогу адвоката (10000,00 грн.). В позовній заяві вказано, що для підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, докази будуть подані відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 30.09.2020, зокрема, зазначив про те, що факт анулювання ліцензії ПАТ Запоріжжяобленерго ніяким чином не підтверджує факту припинення дії Договору про постачання електричної енергії в частині регулювання відносин щодо переплати. З огляду на положення п. 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 за № 312, анулювання з 01.01.2019 ліцензії ПАТ «Запоріжжяобленерго» на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом не є підтвердженням припинення дії укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії в частині регулювання правовідносин щодо переплати. На момент здійснення позивачем попередньої оплати сторони перебували у договірних правовідносинах, які на сьогоднішній день продовжують свою дію в частині переплати, тому на момент вчинення передплати підстава для набуття цих коштів постачальником існувала та на даний час не відпала. Позивачем не надано доказів вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору та невиконання відповідачем вимоги (претензії) щодо повернення суми 55141,70 грн. Таким чином, позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про те, що відповідачем були порушені права чи законні інтереси позивача, про наявність спору між сторонами з приводу несплати (неповернення) 55141,70 грн., а наявність підписаного між сторонами акту звірки, не може свідчити про беззаперечне порушення прав позивача з боку відповідача. У відзиві відповідач також виклав свої заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу та просив відмовити позивачу у задоволенні позову та стягненні судових втрат. Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що пропонує розглянути питання про можливість укладення мирової угоди на умовах, погоджених сторонами. Також відповідач зазначив, що на цей час Товариство знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані та не має можливості виконати рішення суду у зв`язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, наявністю багатомільйонної заборгованості з податкового боргу, тому у випадку повного або часткового задоволення вимог відповідач просив суд надати йому розстрочення у виконанні судового рішення на 4 місяці.

15.10.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім, в тому числі, викладено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки відповідач не визнає позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову, просить надати розстрочку виконання рішення та не згоден з розміром судових витрат в частині правової допомоги, тому для повного та всебічного встановлення обставин справи є необхідним проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 15.10.2020 у задоволенні клопотання ТОВ «Стальмонтаж» про розгляд справи № 908/2281/20 в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

10.08.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (Постачальник електричної енергії), на даний час - Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго (відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Стальмонтаж (Споживач, позивач у справі) було укладено договір про постачання електричної енергії № 8658, відповідно до умов якого Постачальник електричної енергії постачає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами. Розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно Додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію».

Згідно з п. 2 Додатку до договору № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію», в редакції додаткової угоди від 12.05.2016, за умови наявності у Споживача погодженої в установленому порядку екологічної та/або аварійної броні, Споживач зобов`язаний протягом перших трьох поточного розрахункового періоду здійснити платіж за резервування обсягу електричної енергії на покриття екологічної та/або аварійної броні в наступному розрахунковому періоді. Сума платежу розраховується виходячи з тарифів, які діють на день здійснення платежу і обсягу електричної енергії, необхідної для покриття екологічної та/або аварійної броні протягом розрахункового періоду. Споживач має право самостійно зробити до кінця поточного розрахункового періоду попередню оплату за активну електроенергію, що буде спожита в наступному розрахунковому періоді. Передплата здійснюється споживачем після одержання письмової згоди постачальника електричної енергії.

У разі відсутності попередньої оплати, оплата споживаної протягом розрахункового періоду електричної енергії проводиться Споживачем плановим платежем по рахунку, який направляє йому Постачальник електричної енергії за плановий період на суму 100% від вартості обсягу договірної величини споживання електричної енергії відповідно до розрахункового періоду. Кінцевим терміном плати є 7 число поточного місяця. За необхідності розмір планового платежу можу бути скореговано з урахуванням фактичного споживання електричної енергії за плановий період, одержаних від споживача коштів за споживання електричної енергії відповідного розрахункового періоду (пункт 3 Додатку №4).

Як свідчать матеріали справи, ПАТ «Запоріжжяобленерго» виставлено ТОВ «Стальмонтаж» рахунок №8658/12а від 31.12.2018 на оплату за спожиту в грудні 2018 року електричну енергію на суму 21761,96 грн., яка була оплачена ТОВ «Стальмонтаж» раніше його виставлення, що слідує з самого рахунку.

Так, згідно з вказаним рахунком, з 01.12.2018 по 31.12.2018 сплачено 30864,96 грн., сплачено всього за грудень 2018 - 21761,96 грн.; до сплати за грудень: «-55141,70 грн.», тобто мала місце переплата за електричну енергію.

ТОВ «Стальмонтаж» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» Запорізьких МЕМ 31 грудня 2019 був підписаний Акт звірки взаєморозрахунків, згідно з якими сальдо на користь позивача склало 55141,70 грн.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В частині 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 263 Господарського кодексу України господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг. Господарсько-торговельна діяльність може здійснюватися суб`єктами господарювання в таких формах: матеріально-технічне постачання і збут; енергопостачання; заготівля; оптова торгівля; роздрібна торгівля і громадське харчування; продаж і передача в оренду засобів виробництва; комерційне посередництво у здійсненні торговельної діяльності та інша допоміжна діяльність по забезпеченню реалізації товарів (послуг) у сфері обігу. Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії" (частину першу статті 275 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 663-VII від 24.10.2013; в редакції Закону № 2019-VIII від 13.04.2017). Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

За змістом ч.ч. 1, 4, 6, 7 ст. 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415 з 01.01.2019 ПАТ Запоріжжяобленерго анульовано ліцензії на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії електричними мережами, а також постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами.

Тобто ПАТ Запоріжжяобленерго з 01.01.2019 згідно з постановою НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415 є оператором системи розподілу електричної енергії.

Згідно з п. 56 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Відповідно до ч.1 ст. 47 цього Закону оператору системи розподілу забороняється здійснювати діяльність з виробництва та/або передачі, та/або постачання електричної енергії, крім випадків, визначених частиною одинадцятою цієї статті.

Як слідує з матеріалів справи, після проведення ТОВ «Стальмонтаж» остаточних розрахунків за фактично спожиту електричну енергію за грудень 2018, залишок коштів переплати за електроенергію складає 55141,70 грн.

Зайво перераховані позивачем грошові кошти у якості попередньої оплати за електричну енергію ПАТ Запоріжжяобленерго не повернуто. Відповідно до підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків заборгованість ПАТ Запоріжжяобленерго перед позивачем на 31.12.2019 склала 55141,70 грн.

Оскільки на момент розгляду справи в суді відповідач вказані грошові кошти позивачу не повернув, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 55141,70 грн. переплати є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують висновків суду та не звільняють відповідача від обов`язку повернути суму переплати за електричну енергію, незалежно від результатів господарської діяльності.

Крім того, враховуючи реалізацію позивачем гарантованого права кожної особи звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду та подання позивачем даного позову з відповідними вимогами (направлений засобами поштового зв`язку 03.09.2020), на час розгляду даної справи по суті строк виконання грошового зобов`язання в цій частині настав.

Відповідно до ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

З огляду на викладене, станом на час розгляду справи мало місце порушення законних прав та інтересів позивача, а у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення заявленої до стягнення суми передплати.

При цьому, суд бере до уваги, що позивач не заперечив факт наявності у позивача переплати за електричної енергію у розмірі, який заявлено позивачем до стягнення, що також відображено у підписаному сторонами акті звірки.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідачем у відзиві викладено заяву про розстрочення виконання судового рішення зі сплати боргу на 4 місяці.

За змістом ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання.

Розглянувши заяву відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи дане питання, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У преамбулі та статті 6 §1 Конвенція гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії" (ІmmobiliareSaffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

В силу приписів ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Отже, при вирішенні питання про надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення суду, необхідно виходити із дотримання балансу інтересів обох сторін, які приймають участь у справі.

У зв`язку з чим, суд також бере до уваги наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Звертаючись з заявою про розстрочку виконання рішення, боржник не надав жодних гарантій, що рішення господарського суду буде ним виконуватись, не надано доказів, які б підтверджували його дійсні наміри щодо вжиття заходів, спрямованих на фактичне виконання рішення протягом зазначеного часу. Тобто, суду не надано належних доказів того, що надання судом розстрочки буде виправданим та забезпечить реальну можливість виконання судового рішення у даній справі. Скрутний фінансовий стан боржника не звільняє його від належного виконання зобов`язань перед кредитором.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

У позовній заяві позивачем було, в тому числі, заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката. До позовної заяви були додані, зокрема: копія ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «Стальмонтаж» АР №1022764, в якому зазначено, що його видано на підставі договору № 55/20220 від 20.09.2020 адвокатом Желтобрюховим В.В., а також попередній (орієнтовний) розрахунок та вказано у позовній заяві, що для підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, докази будуть подані відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України.

Станом на час розгляду справи відповідні документи до суду не надходили, тому питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат в частині витрат на правничу допомогу судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальмонтаж», (69008, м.Запоріжжя, вул.Феодосійська, буд. 2) суму 55141 (п`ятдесят п`ять тисяч сто сорок одна) грн. 70 коп. попередньої оплати за електричну енергію, суму 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва