номер провадження справи 18/57/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 справа № 908/1208/20

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (правонаступник приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування") (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРОЖГРАДТРАНС" (69123, м. Запоріжжя, бульвар Будівельників, буд. 17, кв. 68)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40)

про стягнення 41249,02 грн.

господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

Розглядаються позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (правонаступник приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування") про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРОЖГРАДТРАНС" 41249,02 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія".

Підставою для звернення з позовом до суду є несплата юридичною особою шкоди, завданої її працівником - особою, винною у ДТП. Спричинення шкоди сталося внаслідок скоєння 15.05.2017 дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «РУТА 22», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2017 у справі № 337/1685/17 вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог п. 10.1 ПДР України, в результаті чого його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУАП. Позивачем, на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування здійснено страхову виплату в розмірі 69580,56 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту від 06.06.2016 на рахунок ПП ОСОБА_3 . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «РУТА 22», державний номер НОМЕР_2 , застрахована ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується полісом обов`язкового страхування №АК/2742002, який є діючим станом на 15.05.2017. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування вих. № СУ/004255/3 від 04.12.2017 ПрАТ «УПСК» сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 28331,54 грн. Позивач 27.02.2020 звернувся до відповідача із регресною вимогою про виплату страхового відшкодування в сумі 41249,02 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою), проте відповідач листом від 04.03.2020 вих. № 25 від виплати страхового відшкодування відмовився. Посилаючись на приписи статей ст.ст. 528, 625, 993, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач просив позов задовольнити.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020 справу № 908/1208/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою від 25.05.2020 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1208/20, справі присвоєно номер провадження 18/57/20, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія".

Від відповідача 18.06.2020 до суду надійшли відзив на позовну заяву та заява-заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України, в якій ТОВ "ЗАПОРОЖГРАДТРАНС" просить здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 24.06.2020 постановлено розглядати справу 908/1208/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 22.07.2020. Ухвалою від 22.07.2020 строк підготовчого провадження продовжувався на тридцять днів, підготовче засідання відкладалось на 23.09.2020; ухвалою від 23.09.2020 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 27.10.2020; судове засідання, призначене на 27.10.2020 не відбулось через знаходження судді Левкут В.В. на лікарняному; ухвалою від 04.11.2020 розгляд справи призначено на 12.11.2020.

Представники сторін у судове засідання 12.11.2020 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Від позивача 26.10.2020 надійшло клопотання, в якому позивач просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додаткових клопотань по справі не має. Також у клопотанні позивач просив у випадку, якщо для розгляду справи буде визначено обов`язкову присутність представника позивача у судовому засіданні або за наявності додаткових питань, провести судове засідання в режимі відеоконференції, забезпечивши проведення відеоконференції у господарському суді міста Києва. На виконання вимог ухвали суду позивач надав оригінали документів, долучених до позовної заяви. Своїм правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Судом клопотання про розгляд справи за відсутності позивача приймається до уваги, судове засідання проводиться за відсутності представника позивача.

Відповідач у наданому суду клопотанні від 12.11.2020 просив розгляд справи проводити за відсутності його представника.

Судом клопотання позивача та відповідача про розгляд справи за відсутності їх представників приймається до уваги.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги до ТОВ "ЗАПОРОЖГРАДТРАНС", як до єдиного відповідача, без залучення страхової компанії відповідача бездоказові, необґрунтовані і не підлягають задоволенню, протирічать висновкам щодо застосування відповідних норм права, сформованим правовим позиціям, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду (від 04.07.2018 справа №755/18006/15-ц). Відзначив, що позивачем не надано жодного обґрунтування, чому ним сплачено суму страхового відшкодування 69580,56 грн., а не 40651,17 грн. (вартість матеріального збитку згідно звіту № 80 від 03.03.2020), а також чому він не вимагає сплати різниці страхового відшкодування від страхової компанії відповідальної (винної) особи.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Законом України № 540-IХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" доповнено розділ Х "Прикінцеві положення" ГПК України пунктом 4, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду справи по суті продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом COVID-19 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася (востаннє по 31.12.2020) та наразі не припинена.

З урахуванням викладеного, процесуальні строки є продовженими на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019).

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину та протягом 20-денного строку з дня набрання чинності Законом України №731-ІХ звернень щодо необхідності реалізації своїх прав від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд дійшов висновку про прийняття рішення у справі 12.11.2020 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю в судовому засіданні представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 18.05.2017, складеної Управлінням патрульної поліції у м. Запоріжжя, та постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2017 у справі № 337/1685/17 вбачається, що 15.05.2017 о 15-00 год. у м. Запоріжжі по вул. Хортицьке шосе, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «РУТА 22», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «РУТА 22», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КуАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 340,00 грн. штрафу.

Згідно із договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 77135а6еа від 06.06.2016 на момент ДТП автомобіль «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , застрахований ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування")" (правонаступником якого є позивач у справі).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Страхувальник за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 77135а6еа від 06.06.2016 16.05.2017 звернувся до страховика з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивачем на підставі страхового акту № АХА2211299 від 07.06.20017, розрахунку страхового відшкодування, рахунку-фактури №АБ-0048 від 07.06.20174 ФОП Буйниченко Олександра Володимировича, якими визначено розмір страхового відшкодування, виплачено 69580,56 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 77135а6еа від 06.06.2016, що підтверджується платіжним дорученням №340746 від 08.06.2017.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «РУТА 22», державний номер НОМЕР_2 , застрахована ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується полісом обов`язкового страхування №АК/2742002, який є діючим станом на 15.05.2017. Ліміт відповідальності за шкоду майну в полісі встановлено у розмірі 100000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

На підставі заяви ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" про виплату страхового відшкодування вих. № СУ/004255/3 від 04.12.2017 ПрАТ «УПСК» сплачено страхове відшкодування в розмірі 28331,54 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 , який керував автомобілем під час ДТП, перебував в трудових відносинах з ТОВ "ЗАПОРОЖГРАДТРАНС" (відповідачем у справі), позивач 27.02.2020 звернувся до відповідача із регресною вимогою про виплату страхового відшкодування в сумі 41249,02 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою).

Відповідач листом від 04.03.2020 вих. № 25 від виплати страхового відшкодування відмовився, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач вважає, що у спірних правовідносинах відшкодування шкоди в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" має відбуватися з завдавача цієї шкоди (юридичної особи, з якою винуватець ДТП перебував у трудових відносинах).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно договору страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.).

Матеріалами справи встановлено, що власником транспортного засобу є товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРОЖГРАДТРАНС (відповідач у справі).

Вина водія ОСОБА_2 в скоєнні ДТП та спричиненні ушкоджень майну (автомобілю) який було застраховано позивачем підтверджуються матеріалами справи.

Разом з тим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В даному випадку ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну в полісі встановлено у розмірі 100000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

Враховуючи наведене, суд визнає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (відповідача), який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Отже, саме на саме на третю особу, як страховика відповідача, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

За заявою ПрАТ «СК «АХА Страхування» про виплату страхового відшкодування в сумі 69580,56 грн. ПрАТ «УПСК» сплачено 28331,54 грн., що підтверджується випискою від 21.03.2018. В матеріалах справи міститься запит позивача від 14.04.2020 до ПрАТ «УПСК» щодо надання інформації та документів щодо справи, в якому позивач просив надати розрахунок виплаченого страхового відшкодування. Докази надання відповіді на зазначений запит відсутні. Разом з тим, зважаючи на те, що ліміт страхового відшкодування за полісом №АК/2742002 встановлено в розмірі 100000,00 грн., тобто, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, вимоги до відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки та роботодавця винуватця дорожньо-транспортної пригоди, є передчасними.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

За наведених у позовній заяві підстав, позовні вимоги позивача не є обґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 23.11.2020.

Суддя В.В. Левкут