ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020 Справа № 917/781/20

м.Полтава

за позовною заявою Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, вул.Кашинського, 1, м.Миргород, Полтавська область, 37600 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, вул.Сергія Гор"єва,27, сел.Гоголеве, Великобагачанський район, Полтавська область, 38310

до 1. Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області, вул. Шевченка, 73, сел.Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область,38300

2. Селянського (фермерського) господарства "С.Г.М.", вул.Молодіжна,4, с.Рокита, Великобагачанський район, Полтавська область, 38353

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Устивицька сільська рада Великобагачанського району Полтавської області (вул.Шевченка,4, с.Устивиця, Великобагачанський район, Полтавська область, ).

про визнання недійсним розпорядження, визнання недійсним договору оренди землі, зобов"язати передати земельну ділянку.

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Обставини справи: До господарського суду Полтавської області надійшов позов Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області до Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області та Селянського (фермерського) господарство "С.Г.М.", в якому просить суд:

- визнати недійсним розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 27.12.2018 №438 "Про передачу в оренду земельної ділянки СФГ "С.Г.М.";

- визнання недійсним договір оренди землі від 27.12.2018, укладений між Великобагачанською районною державною адміністрацією Полтавської області та Селянським (фермерським) господарством "С.Г.М." щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:002:0107 площею 92,0500га, що розташована в адміністративних межах Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області);

- зобов"язати Селянське (фермерське) господарство "С.Г.М." передати земельну ділянку, кадастровий номер :00:002:0107 площею 92,0500га, вартістю 1417278,58грн. Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області.

В обґрунтування позову, прокурор посилається на те, що на час винесення розпорядження №438 від 27.12.2018 та укладення договору оренди землі від 27.12.2018 Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області не була наділена повноваженнями на розпорядження земельними ділянками державної форми власності.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.06.2020 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 15.07.2020.

13.07.2020 за вхід. №7382 від відповідача 2 надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує. Відзив залучено судом до матеріалів справи.

30.07.2020 за вхід. №8126 від Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує. Відзив залучено судом до матеріалів справи.

03.08.2020 за вхід. №8199 від Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області надійшла відповідь на відзив селянського (фермерського) господарства "С.Г.М.". Відповідь залучено судом до матеріалів справи.

16.10.2020 від Устивицької сільської ради надійшли пояснення. Устивицька сільська рада зазначає, що Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області не мала повноважень розпоряджатися, так як вказані землі передано до земель державної власності.

Ухвалою суду від 20.10.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 05.11.2020

05.11.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Головою Великобагачанської районної державної адміністрації було прийняте розпорядження №408 від 19.12.2017 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки» та доручено СФГ «С.Г.М.» вчинити комплекс необхідних та належних за законом дій щодо розробки технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 150,00 га, яка розташована на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в межах колишнього КСП «Нива».

В подальшому, за результатами розгляду клопотання СФГ «С.Г.М» розпорядженням голови Великобагачанської районної державної адміністрації №438 від 27.12.2018 року було передано СФГ «С.Г.М.» в оренду земельну ділянку на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області площею 92,0500 га. терміном на 14 років або до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу, за рахунок земель колективної власності.

Великобагачанською районною державною адміністрацією та СФГ «С.Г.М.» 27.12.2018 року було укладено договір оренди землі площею 92,0500 га, в тому числі сіножаті - 92,0500 га, кадастровий номер :00:002:0107 строком на 14 років.

Так, перший заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області оскаржує законність розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації від 27.12.2018 року № 438 «Про передачу в оренду земельної ділянки СФГ «С.Г.М.» (далі - розпорядження № 438), та дійсність укладеного 27.12.2018 року на підставі нього між Великобагачанською районною державною адміністрацією та СФГ «С.Г.М.» договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:002:0107, площею 92,0500 га, що розташована в адміністративних межах Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області).

В обґрунтуванні позовних вимог прокурор посилається на те, що розпорядження № 438 прийняте, а Договір укладено, з перевищенням головою Великобагачанської районної державної адміністрації повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, а тому вони підлягають визнанню недійсними з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про місцеві державні адміністрації» визначено повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій. Статтею 13 вищевказаного закону встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, окрім іншого, вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст.ст. 17 Земельного кодексу України 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Окрім того, відповідно до ст. 13 Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради, чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Отже, до повноважень районних державних адміністрацій входить розпорядження земельними ділянками державної власності у випадках, чітко визначених ст.ст. 17, 122 Земельного кодексу України та ст. 13 Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Питання розпорядження земельними ділянками в інших випадках не відноситься до повноваження райдержадміністрацій.

На думку прокурора, вказані обставини в сукупноності свідчать, що Великобагаачнською районною державною адміністрацією всупереч вимог ст.ст. 17, 122 Земельного кодексу України прийнято незаконне розпорядження та всупереч законодавству укладено договір оренди землі з СФГ «С.Г.М.».

Миргородська місцева прокуратура зазначачає, що вказана земельна ділянка не відноситься до державної власності, а є землями колективної власності, відтак у Великобагачанської районної державної адміністрації відсутні повноваження щодо передачі вказаної ділянки у користування.

Відповідно до ст. 193 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Устивицькою сільською радою Великобагачанського району 29.07.2019 відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності з 01.01.2019, зареєстровано право комунальної власності на спірну земельну ділянку к.н. :00:002:0107 площею 92,0500 га, що розташована в адміністративних межах Устивицької сільської ради Великобагачанського району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до рішення сесії Гоголівської селищної ради Великобагачанського району від 10.01.2020 «Про початок реорганізації Устивицької сільської ради шляхом приєднання до Гоголівської селищної ради», розпочато процедуру реорганізації Устивицької сільської ради шляхом приєднання до Гоголівської селищної ради. У пункті 2 вказаного рішення зазначено, що Гоголівська селищна рада правонаступником майна, прав та обов`язків Устивицької сільської ради.

У відповіді Гоголівської селищної ради від 12.03.2020, наданої на запит прокуратури від 05.03.2020 (вих. № 34/1-2956вих 20) зазначено, що земельна ділянка площею 92,0500 га к.н. :00:002:0107, яка розпорядженням голови Великобагачанської РДА № 438 від 27.12.2018 передана в оренду СФГ «С.Г.М.» входить до земель колективної власності КСП «Нива», згідно Державного акту серія ПЛ від 19.07.1996, не відноситься до не витребуваних земельних часток (паїв).

Згідно Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 26.12.2018 та отриманого прокуратурою у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000092, в порядку вимог ст.ст. 159-162 КПК України, що земельна ділянка площею 92,0500 га к.н. :00:002:0107 у розділі форма власності зазначено про те, що інформація про зареєстроване право у Державному земельному кадастрі відсутня, а відтак формування та реєстрацію земельної ділянки здійснено не із земель державної власності.

У документах технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 92,0500 га із нерозподілених земель колективної власності КСП «Нива», що отримана з ГУ Держгеокаадстру у Полтавській області на запит прокуратури від 13.03.2020, наявна Довідка що містить узагальнену інформацію про землі № 18/12 від 29.10.2018. Зі змісту вказаної довідки, складеної та підготовленої сертифікованим інженером - землевпорядником Строж;енко О.І., зазначено, що земельна ділянка площею 92,0500 га знаходиться в межах адміністративної території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, назва та категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; назва угідь: сіножаті.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №287-ДК/0404/АП/09/01//-19 від 26.04.2019 проведеної Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області встановлено, що Великобагачанською районною державною адміністрацією допущено порушення вимог ст.ст. 17, 122, 124, 134 Земельного кодексу України.Вказані обставини в сукупності свідчать про те, що головою Великобагачанської районної державної адміністрації всупереч вимог ст.ст. 17, 122 Земельного кодексу України прийнято незаконне розпорядження № 438 від 27.12.2018 та всупереч законодавству укладено договір оренди землі з СФГ «С.Г.М.» від 27.12.2018.

Отже, у відповідності до положень ст. 122 Земельного кодексу України, Великобагачанська районна державна адміністрація на час винесення розпорядження № 438 від 27.12.2018 та укладення договору оренди землі від 27.12.2018, не наділена була повноваженнями на розпорядження земельними ділянками державної форми власності.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно довідки відділу у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.12.2018 року № 2004/102-18 випливає, що земельна ділянка орієнтовною площею 150,00 га, щодо якої надходило клопотання СФГ «С.Г.М» до Великобагачанської районної державної адміністрації, віднесена до земель колективної власності, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю №1 серія ПЛ, виданим 19.07.1996 року та зареєстрованим у Книзі реєстрації державних актів.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. З ст. 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Поряд з цим, 08.08.1995 Президентом України було прийнято Указ «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яким встановлено, що з метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва, сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, підлягають паюванню.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадилася відповідною районною державною адміністрацією.

В подальшому, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками було конкретизовано в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Зокрема, вказаним Законом визначалось, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.

Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.

Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Матеріалами справи підтверджується, прокурором та іншими учасниками справи не заперечується, що спірна земельна ділянка на підставі державного акту на право колективної власності на землю від 19.07.1996 року серії ПЛ належить до земель сільськогосподарського призначення, що передані у колективну власність.

У той же час, матеріали справи не містять доказів, що на час виникнення спірних правовідносин, спірна земельна ділянка вибула із колективної власності і перейшла у комунальну чи державну власність.

Відповідно до листа Полтавської обласної Державної адміністрації № 8699/1/01-36 від 29.05.2019 за результатами розгляду клопотання Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з питань земельного законодавства, у якому зазначається, що «... на час винесення розпоряджень № 408 від 19.12.2017, № 432 від 26.12.2018 та №438 від 27.12.2018 Великобагачанська райдержадміністрація мала повноваження щодо розпорядження зазначеною у клопотанні земельною ділянкою, щодо передачі її в оренду». І таким чином, «... Великобагачанська райдержадміністрація при винесенні зазначених вище розпоряджень та укладання договору оренди невитребуваних часток (паїв) діяла в межах діючого законодавства.»

Разом з цим, необхідно звернути увагу, що відповідно до висновку про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки колективної власності (землі, які нерозподілені між землекористувачами) для передачі у користування за межами населених пунктів на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 12.12.2018 року, складеного відділом у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, земельна ділянка площею 92,0500 га відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, угіддя - сіножаті, форма власності колективна.

Таким чином, вказаним висновком погоджено технічну документацію, тобто підтверджено той факт, що Великобагачанська РДА діяла в межах повноважень щодо розпорядження такою земельною ділянкою.

Як встановлено пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 122 (далі - Порядок), нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

З викладеного вбачається, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій, а відтак надання таких ділянок у користування здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування відповідно до наданих їм повноважень та до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

За змістом оскаржуваного договору оренди землі, його укладено на 14 років або до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу.

Тобто, умовами оскаржуваного договору враховано норми, що передбачені ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Таким чином, в разі якщо власник сертифікату дійде висновку, що укладенням спірного договору порушено його право як особи, що має право на володіння, користування та розпорядження земельною часткою (паєм), для відновлення свого порушеного права він не позбавлений на особисте звернення до суду з метою визнання недійсним договору оренди, укладеного між першим та другим відповідачами.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічно ст. 20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб`єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому числі спірний договір може бути визнаний за наявності двох умов: перша це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Із змісту ст. 4 ГПК України вбачається, що звернення до суду має відбуватись не в будь-який момент, і не з будь-якого приводу, а лише в чітко встановлених випадках, а саме - у разі порушення чи оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів суб`єктів господарської діяльності.

Частиною 1ст. 45 ГПК України визначено, що позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що фізичні та юридичні особи звертаються до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Наявність такого порушення входить до предмету доказування та підлягає з`ясуванню компетентним судом.

Виходячи з вищенаведених норм, право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюється. Навіть у разі обґрунтованого і підставного позову, але у разі, коли жодне право особи, яка звернулася із позовом не порушене і не оспорюється, то правових підстав для задоволення такого позову немає. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звернулись з позовом до суду і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5.6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними) від 06.11.2009 № 9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло в момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Разом з тим, Великобагачанська РДА, приймаючи спірне розпорядження і укладаючи спірний договір, діяла відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Слід зазначити, що на розгляді в Полтавському окружному адміністративному суді перебувала справа № 816/1394/18 (суддя Костенко Г.В.) за позовом Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області до Великобагачанської районної державної адміністрації, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Селянського (фермерського) господарства «С.Г.М.» про визнання протиправними та скасування Розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації № 408 від 19.12.2017 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки», зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/1394/18 від 14.08.2018, залишеним без змін судом апеляційної інстанції 29.10.2018, відмовлено у задоволенні позову Миргородської місцевої прокуратури.

Судовими рішеннями про відмову в задоволенні позову та апеляційної скарги встановлено, що розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації № 408 від 19.12.2017 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки» прийняте відповідно до вимог ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», «Про землеустрій», "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 513 від 23.05.2012.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Одночасно суд вважає також за необхідне зауважити на тому, що питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 викладено правовий висновок про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Наведений порядок при поданні першим заступником керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Гоголівської селищної ради даного позову був дотриманий, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідного листа прокурора до Голови Гоголівськлої селищної ради Великобагачанського району Полтавської області щодо даного спору.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 13.11.2020

Суддя Кльопов І.Г.