РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/12520/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНЕ"

про стягнення 504 632,20 грн.

Представники учасників справи:

Від прокуратури: Бондарчук І.П.;

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Романюк І.І.

ВСТАНОВИВ:

Київська місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у м. Києві (далі- позивач ) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНЕ" (далі - відповідач) про стягнення коштів у розмірі 504 632,20 грн. за шкоду, завдану державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що Державною екологічною інспекцією внаслідок планової перевірки встановлено порушення відповідачем

норм Закону України "Про охорону атмосферного повітря", Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", а саме здійснено викиди забруднюючих речовин, у зв`язку з чим прокурор звернувся з позовом з метою захисту інтересів держави та необхідності відшкодування збитків, завданих державі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12520/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.10.2018 року.

Втім, у зв`язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці, розгляд даної справи, призначений на 24.10.2018 року не відбувся.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 підготовче засідання призначено на 06.11.2018 року.

05.11.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник прокуратури у підготовчому засіданні 06.11.2018 не заперечував проти задоволення клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представники позивача та відповідача у підготовче засідання 06.11.2018 не з`явились.

Судом у підготовчому засіданні 06.11.2018 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 21.11.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

20.11.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 21.11.2018 представник позивача подав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

Представник позивача та представник прокуратури заперечили проти задоволення клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 21.11.2018 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 10.12.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

29.11.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли пояснення по справі та клопотання про розгляд справи без участі представника.

07.12.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву.

10.12.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 10.12.2018 постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 14.01.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

26.12.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

08.01.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зміну позивача у справі з Державної екологічної інспекції на Державну екологічну інспекцію України.

11.01.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника прокуратури надійшла відповідь на відзив.

14.01.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/22268/18, яка розглядається в Окружному адміністративному суді.

Представник прокуратури заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Судом відкладено вирішення питання щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до встановлення фактичних обставин справи.

Судом у підготовчому засіданні 14.01.2019 постановлено ухвалу відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 30.01.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 зупинено провадження у справі № 910/12520/18 до вирішення спору по суті та набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/22268/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНЕ" до Державної екологічної інспекції Столичного округу про визнання протиправними дії Державної екологічної інспекції у м. Києві щодо проведення планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНЕ" в період з 21.11.2017 по 04.12.2017 та позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНЕ" в період з 05.03.2018 по 13.03.2018 року; про визнання протиправним та скасування приписів Державної екологічної інспекції у м. Києві № 05/231п від 04.12.2017 та 05/28п від 13.03.2018; про визнання протиправними дії Державної екологічної інспекції у м. Києві щодо розрахунку розміру збитків та складання претензії № 17 від 11.04.2018 про відшкодування збитків у сумі 504 632, 20 грн. заподіяних державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

10.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/12520/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 поновлено провадження у справі № 910/12520/18 та призначено підготовче засідання на 21.09.2020.

18.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника Київської місцевої прокуратури № 2 надійшли заперечення на клопотання про поновлення провадження.

25.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника Прокуратури міста Києва надійшли пояснення.

21.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли пояснення.

Представник позивача у підготовче судове засідання 21.09.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.20, яку занесено до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви про заміну позивача правонаступником з Державної екологічної інспекції на Державну екологічну інспекцію України, з огляду на те, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність юридичної особи - Державної екологічної інспекції у м. Києві не припинено, в реєстрі наявний запис про те, що Державна екологічна інспекція України знаходиться в стані припинення, а тому у суду відсутні підстави для заміни сторони в порядку статі 52 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи № 910/12520/18 по суті на 07.10.2020

Представник прокуратури у судовому засіданні 07.10.2020 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.10.2020 заперечив проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 07.10.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представникiв сторiн, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Основними завданнями Держекоінспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території.

Інспекція, згідно з Положенням, для виконання покладених на неї завдань має право: розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства та пред`являти претензії; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

На підставі наказу № 62 від 03.03.2018 та направлення № 46 від 03.03.2018 у період з 07.03.2018 по 13.08.2018 Державною екологічною інспекцією у м. Києві щодо ТОВ «ТОНЕ» проводилась позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства.

28.02.2018 ТОВ «ТОНЕ» було отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № - 10088.

За результатами вказаної перевірки було складено акт № 05/40а, видано припис № 05/28п від 13.03.2018, складено протокол про правопорушення № 02401 від 13.08.2018 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 13.03.2018 з ТОВ «ТОНЕ» у вигляді штрафу.

В подальшому, 11.04.2018 Державна екологічна інспекція надіслала на адресу відповідача претензію № 17, в якій пропонувала останньому сплатити суму збитків у розмірі 504 632, 20 грн.

17.04.2018 відповідачем отримано претензію №17 від 11.04.2018 про відшкодування збитків у сумі 504632, 20 грн. заподіяних державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Листом №1 від 16 травня 2018 року ТОВ «ТОНЕ» надало Державній екологічній інспекції у м. Києві відповідь на претензію №17 від 11.04.2018, у якій звернуло увагу на необґрунтованість даної претензії.

07 червня 2018 року листом № 1456-05/08 Державна екологічна інспекція у м. Києві повідомила ТОВ «ТОНЕ» про результати розгляду листа №1 від 16.05.2018 року, у задоволенні якої було відмовлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у період з 27.02.2015 по 27.02.2018 ТОВ «ТОНЕ» здійснювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу на викиди, порушено норми Закону України "Про охорону атмосферного повітря", Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", у зв`язку з чим державі завдані збитки у розмірі 504 632, 20 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечив проти заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача, збитків та їх розміру, причинно - наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, з урахуванням того, що відповідачем отримано дозвіл № - 10088 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря 28.02.2018.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у місті Києві не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 3 зазначеної статті унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Разом з цим, загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Слід зауважити, що стаття 1166 ЦК України, встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої "деліктної шкоди". Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Відшкодування збитків, заподіяних порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Отже, в даному випадку, зважаючи на заявлені позовні вимоги, мова йде про шкоду/збитки, яку завдано саме у зв`язку з недотриманням вимог закону (природоохоронного законодавства) і відповідно в силу прямої вказівки закону настає відповідальність у вигляді шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 914/2436/18.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави (стаття 16 Конституції України).

Згідно зі статтями 66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до вимог до п. 3 ст. 4 Закону №877-V планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Проведення планових та позапланових перевірок, підстави їх проведення врегульовано ст.ст. 5 та 6 Закону № 877.

Так, відповідно до ст. 6 Закону № 877, підставами для здійснення позапланових заходів є:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Разом з тим, ст. 7 Прикінцевих положень Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03 листопада 2016 року № 1728-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що на час дії мораторію (до 31.12.2017 включно) на здійснення заходів державного нагляду (контролю) суб`єктів господарювання дію другого речення абз. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» стосовно того, що позаплановий захід здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу призупинено.

Статтею 2 Закону № 1728-VIII, встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності до 31 грудня 2017 року.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону № 1728-VIII позаплановий захід державного нагляду (контролю) на підставі обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарювання її законних прав проводиться органом державного нагляду (контролю) за погодженням Державної регуляторної служби.

Для погодження орган державного нагляду (контролю) подає Державній регуляторній службі копію відповідного звернення фізичної особи та обґрунтування необхідності проведення перевірки. Державна регуляторна служба розглядає подані документи та надає погодження або вмотивовану відмову у наданні погодження протягом п`яти робочих днів з дня надходження відповідних документів.

Форма та порядок надання погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) на підставі обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарювання її законних прав затверджуються Державною регуляторною службою.

За змістом положень наведених вище норм законодавства, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема позапланових. Лише їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 07.03.2018 по 13.08.2018 Державною екологічною інспекцією у м. Києві щодо ТОВ «ТОНЕ» проводилась позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства.

За результатами вказаної перевірки було складено акт № 05/40а, видано припис № 05/28п від 13.03.2018, складено протокол про правопорушення № 02401 від 13.08.2018, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 13.03.2018 за ст.62 Закону України «Про охорону природного середовища» на ТОВ «ТОНЕ» у вигляді штрафу.

В той же час, судом встановлено, що ТОВ «ТОНЕ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в місті Києві про визнання протиправними дії Державної екологічної інспекції у м. Києві щодо проведення планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНЕ" в період з 21.11.2017 по 04.12.2017 та позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНЕ" в період з 05.03.2018 по 13.03.2018 року; визнання протиправним та скасування приписів Державної екологічної інспекції у м. Києві № 05/231п від 04.12.2017 та 05/28п від 13.03.2018; визнання протиправними дії Державної екологічної інспекції у м. Києві щодо розрахунку розміру збитків та складання претензії № 17 від 11.04.2018 про відшкодування збитків у сумі 504 632, 20 грн. заподіяних державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2019 у справі № 640/22268/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020 визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції у м. Києві щодо проведення планової перевірки ТОВ «ТОНЕ» в період з 21.11.2017 по 04.12.2017 року та позапланової перевірки ТОВ «ТОНЕ» в період 05.03.2018 по 13.03.2018 року; визнано протиправними та скасовано приписи Державної екологічної інспекції у м. Києві №05/231п від 04.12.2017 року та 50/28п від 13.03.2018 року; визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції України щодо розрахунку розміру збитків та складання претензії №17 від 11.04.2018 року про відшкодування збитків у сумі 504 632,20 грн. заподіяних державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення цивільна відповідальність не настає.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, товариство повинно довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2019 у справі № 925/856/18.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладені у Постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Однак, суд звертає увагу, що оскільки Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2019 у справі № 640/22268/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020 встановлено, що у Державної екологічної інспекції у м. Києві:

- не було належних підстав для проведення позапланового заходу відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", оскільки Законом України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів, а позапланові лише за погодженням Державної регуляторної служби, якого у Державної екологічної інспекції у м. Києві не було;

- позапланова перевірка ТОВ «ТОНЕ» проведена контролюючим органом всупереч законодавчій забороні на її проведення (в період дії мораторію та за відсутності погодження до Державної регуляторної служби), тобто протиправно, наслідком чого є відсутність у контролюючого органу права на прийняття рішення за підсумками такої перевірки.

- визнання перевірки незаконною виключає наявність у Державної екологічної інспекції у м. Києві компетенції на прийняття за результатом проведеної перевірки рішень, в даному випадку приписів, тому такі приписи є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності позапланової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

- у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у контролюючого органу компетенції на прийняття за її результатами рішень; у такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, є встановленими та не підлягають доказуванню обставини, викладені у вищевказаних рішеннях.

Прокуратурою не доведено належними та допустимими відповідно до вимог до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України доказами факт протиправної поведінки відповідача, а саме порушення відповідачем норм Закону України "Про охорону атмосферного повітря", Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" без відповідного дозволу на викиди за період з 27.02.2015 по 27.02.2018, як одного із обов`язкових елементів необхідних для застосування такого виду деліктної відповідальності як відшкодування шкоди, що виключає можливість задоволення позову.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи уста лену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки Державною екологічною інспекцією у місті Києві не доведено належними та допустимими доказами відповідно до норм ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України наявність всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв`язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди, позовні вимоги Державної екологічної інспекції у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОНЕ» про стягнення збитків у розмірі 504 632, 20 грн. є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судового збору залишаються за Прокуратурою міста Києва.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у м. Києві відмовити повністю.

2. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п.п.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 19.11.2020.

Суддя М.Є.Літвінова