ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Черкаси справа № 925/817/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Лоза Г.П. адвокат за ордером;

від відповідача: Черниш О.В. - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" (м. Черкаси) до приватного підприємства "Канів-Граніт" (м. Канів, Черкаська область) про стягнення 32 907,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 32 907,95 грн. з яких: 10000,00 грн. основного боргу, 22 200,00 грн. пені, 343,41 грн. інфляційних втрат та 364,54 грн. 3 % річних на підставі договору № 246/7/18 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.07.2018, укладеного між сторонами у справі та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у складі судових витрат.

Ухвалою від 04.09.2020 припинено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.10.2020 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог з одночасною зміною періодів нарахування стягнень за прострочення розрахунків. З урахуванням цієї заяви позивач остаточно просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. основного боргу, 3832,13 грн. пені, 332,72 грн. інфляційних втрат та 469,46 грн. як 3 % річних, 2102,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримує в повному об`ємі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю за недоведеністю надання послуг, про що, зокрема, надав відзив на позов ( а.с. 57-63).

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та заперечення представників сторін і вивчивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

Сторонами не заперечується, що між ними 27.07.2018 року укладено договір № 246/7/18 про надання інформаційно-консультаційних послуг (а.с. 9 - далі Договір) за умовам якого відповідач як Замовник доручив, а позивач, як Виконавець прийняв на себе зобов`язання з надання консультаційних та інформаційних послуг стосовно державних закупівель. Обсяг послуг, строк виконання, оплати, вартість замовлення передбачаються сторонами у Замовленні. Підписане сторонами Замовлення є невід`ємною частиною Договору (розділ 1).

Виконавець передає, а Замовник приймає надані послуги шляхом підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 2.2.).

Сторонами не надано доказів його розірвання сторонами чи визнання недійсним. Договір сторонами виконувався, пролонговувався на невизначений термін як передбачено п. 9.4. Договору.

За своєю правовою природою між сторонами склалися правовідносини з надання послуги, які регулюються, зокрема, главою 63 ЦК України.

Так, у відповідності до положень ст. 901-903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За доводами позивача, сторонами було підписано Замовлення № 3 від 02.04.2019 року до Договору (а.с. 12), за умовами якого позивач повинен надати відповідачу послугу у вигляді підготовки та /або розгляд підготовленої Учасником тендерної пропозиції, завантаження через електронну систему закупівель необхідних документів, що вимагається замовником у тендерній документації.

Загальна вартість послуги становить 10 000,00 грн. Послугу слід надати в строк до 30 квітня 2019 року.

За доводами позивача на виконання цієї послуги складено сторонами Акт № 66 здачі-прийняття робіт (надання послуг) а.с. 21) від 02.04.2019 на суму 10000,00 грн. за послуги за квітень 2019, замовлення № 3 -- інформаційно-консультаційні послуги щодо процедур електронних закупівель.

Вказаним Актом засвідчено відсутність у сторін претензій одна до одної з приводу наданої послуги.

За умовою Замовлення № 3 розрахунок за надані послуги по цьому замовленню відповідачу слід провести протягом 3х робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, тобто до 05.04.2019.

У визначені домовленостями сторін строки відповідач розрахунок не провів, чим порушив права позивача, з чого і виник спір.

За умовами ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому зобов`язанням згідно ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (до яких віднесено договори та інші правочини). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зі свого боку, заперечуючи проти позову відповідач вказав, що між сторонами дійсно було укладено договір № 246/7/18 від 27.07.2018, на виконання умов якого сторонами було складено Замовлення № 1 від 27.07.2018; № 2 від 10.09.2018; № 3 від 09.04.2019 та № 4 від 15.04.2019.

Відповідач визнає надання послуг позивачем за цими замовленнями, щодо яких розрахунки між сторонами проведені повністю.

З приводу Замовлення № 3 від 02.04.2019 відповідач пояснює, що його було складено попередньо для підготовки або розгляду тендерної пропозиції відповідача за двома закупівлями на майданчику Прозорро UA-2019-03-29--001368-а та UA -2019-03-29-001327-а. Однак при передачі замовлення на виконання було з`ясованою, що ці закупівлі були відмінені замовником торгів, тому слід вважати, що послуги за Замовленням № 3 від 02.04.2019 не могли бути надані.

Суд зазначає, що складене сторонами Замовлення № 3 від 02.04.2019 на виконання Договору не містить вказівки ні на які закупівлі з номерами та кодами.

Відповідач доводить, що замість Замовлення № 3 від 02.04.2019 сторони склали Замовлення № 3 від 09.04.2019 на суму 5000,00 грн. (а.с.65), замість вказаного попереднього Замовлення № 3 від 02.04.2019 на суму 10 000,00 грн.

При дослідженні наданого відповідачем примірника Замовлення № 3 від 09.04.2019 на суму 5000,00 грн. (а.с.65) судом встановлено, що оригіналу даного документу у сторін немає, а представник позивача заперечує дійсність цього зобов`язання.

В цьому Замовленні № 3 від 09.04.2019 дійсно вказано, що воно складено замість Замовлення № 3 від 02.04.2019, яке вважається недійсним.

Однак за відсутності оригіналу Замовлення № 3 від 09.04.2019 суд не може взяти цей документ в якості доказу і прийти до висновку, що зобов`язання за підписаним обома сторонами Замовленням № 3 від 02.04.2019 (оригінал якого пред`явлено суду) є недійсним в силу домовленості сторін про його недійсність.

З даного приводу позивач слушно зауважує, що за відсутності оригіналу Замовлення № 3 від 09.04.2019 відповідач не скористався своїм правом на розірвання укладеного сторонами замовлення № 3 від 02.04.2019, а тому це зобов`язання для обох сторін є чинним та таким, що підлягає до виконання.

Також суд погоджується із доводами позивача про те, що однакові номери у договорах, замовленнях чи інших документах, які вказані сторонами у документах, що відносяться до одного виду відносин, не є самостійною та достатньою підставою вважати нікчемним якесь з таких зобов`язань. Також невідомо, якому із зобов`язань в такому випадку слід надати перевагу для оцінки його дійсним, а інших - недійсними.

З приводу сплати відповідачем позивачу 5000,00 грн. за Замовленням № 3 за квітень 2019 між сторонами спору немає незважаючи на відсутність оригіналу Замовлення - сторони підписали Акт № 81 від 09.04.2019 (а.с. 66), за доводами представників обох сторін 5000,00 грн. позивачу вже сплачено.

Заперечення відповідача про те, що акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг № 66 від 02.04.2019 (а.с. 21) не містить підпису керівника відповідача ОСОБА_1 у верхньому правому кутку для затвердження і в тексті акту міститься незаповнена інформація про директора відповідача і ці недоліки є підставою відповідачу не визнавати належне підписання Акту з боку ПП "Канів-Граніт" - суд відхиляє.

При цьому суд враховує, що відповідач не навів суду норму чинного законодавства, що вказані ним вади оформлення Акту № 66 тягнуть за собою його безумовну недійсність (нікчемність). Також Акт № 66 підписано від замовника уповноваженою особою та скріплено печаткою відповідача.

Відповідач не надав доказів протиправного вибуття печатки ПП "Канів-Граніт" із володіння цього підприємства, що могло б призвести до протиправного її використання.

Також з цьому приводу слід врахувати як обґрунтовані доводи позивача про те, що Акти № 81 від 09.04.2019 та № 82 від 15.04.2019 (а.с. 86,87) сторонами підписано та повністю оплачено з такими ж недоліками, на які, як на підстави недійсності чи неналежності як доказу, відповідач вказує щодо Акту № 66 від 02.04.2019.

Згідно положень ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Отже, виходячи з цих положень Закону Акт № 66 від 02.04.2019 містить в достатньому обсязі необхідні реквізити первинного документу, що дозволяє ідентифікувати учасників господарської операції та її зміст.

Відповідач також не подав суду ніяких документів про службове розслідування факту протиправного складення від імені ПП "Канів-Граніт" Акту № 66 від 02.04.2019, якщо він на цьому наполягає.

Також директор позивача не направив суду особистого пояснення про те, що підпис у Акті № 66 йому не належить. ОСОБА_1 не з`явився на виклик суду жодного разу. Ці обставини унеможливили об`єктивний розгляд та задоволення клопотання відповідача про призначення у справі експертизи підпису керівника ПП "Канів-Граніт" на Акті № 66, оскільки навіть зразки підпису ОСОБА_1 для експертизи неможливо відібрати через його неявку до суду.

Враховуючи заперечення відповідача проти виконання позивачем Замовлення № 3 від 02.04.2019 суд запропонував сторонам подати докази фактичного надання і споживання послуги, яка охоплювалася цим Замовленням.

Позивачем було подано додаткові пояснення із доказами (а.с. 109), які суд приєднав до справи керуючись ст. 2 ГПК України, з яких вбачається, що за Замовленням № 3 від 02.04.2019 позивач надав відповідачу послугу, що полягає у підготовці тендерної пропозиції, завантаження тендерної пропозиції для Замовника-відповідача через електронну систему закупівель за двома закупівлями:

- з ідентифікатором UA -2019-04-02-001645-а від 02.04.2019 на поточний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення О 240703/Н-02/ - Потапці км. 0+000-км 3+400, Канівський район, Черкаська область, замовник закупівлі - ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області";

- з ідентифікатором UA -2019-04-02-001129-а від 02.04.2019 на поточний дрібний ремонт вул. Гайдара, с. Келеберда Канівський район Черкаська область замовник закупівлі - ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області";

З роздруківок сайту Прозорро вбачається, що за обома закупівлями учасником є також і відповідач ПП "Канів-Граніт" (а.с. 113-122).

Відповідач не надав суду доказів, що документи для участі у цих двох закупівлях на майданчик Прозорро завантажив сам відповідач, або за його дорученням інша особа, ніж позивач.

Також позивач надав суду, а суд приєднав до справи в якості доказів, які були отримані позивачем на адвокатські запити, відповіді ДП "Прозорро" від 25.08.2020, Держзакупівлі онлайн, ТОВ "Маклаут-Гамма" від 28.08.2020 (а.с. 144, 148, 151) про те, що у процедурах закупівлі UA -2019-04-02-001645-а та UA -2019-04-02-001129-а відповідач заходив з ІТ адреси НОМЕР_1 , а початкову пропозицію для участі в аукціону подав з авторизованого електронного майданчика Держакупівлі.Онлайн. З цих же ІТ адрес відповідач завантажував файли для участі у вказаних закупівлях. ТОВ "Маклаут-Гамма" підтвердив, що ІТ адреса НОМЕР_1 була видана позивачу ТОВ "Прозорі закупівлі Черкаси" з 06.04.2019 по 17.05.2019.

Часові рамки надання позивачем послуги відповідачу за Замовленням № 3 від 02.04.2019 (з 02 до 30 квітня 2019) збігаються з періодами, коли позивачу належала ІТ адреса НОМЕР_1 з якої завантажувалися файли і здійснювався вхід для участі відповідача у закупівлях UA -2019-04-02-001645-а та UA -2019-04-02-001129-а , які оприлюднювалися 02 квітня, документи слід було подати до 08 квітня, а проводилися закупівлі 18 квітня 2019 року ( а.с. 113-122).

Доводи відповідача про те, що виходячи з цих даних позивач не міг надати послуги одномоментно 02.04.2019 і тому АКТ № 66 від 02.04.2019 слід вважати підписаним наперед, суд відхиляє, оскільки ця обставина сама по собі не є законною підставою для відповідача не оплачувати послуги за Договором, які він спожив.

Встановлений Замовленням № 3 від 02.04.2019 строк виконання послуги до 30 квітня 2019 позивачем був дотриманий.

Отже, позивач довів наданими у справі доказами факт виконання ним Замовлення № 3 від 02.04.2019, а відповідач зі свого боку наявних у справі доказів не спростував та не доказав, що ці послуги були надані йому іншими особами, ніж позивач, або роботи по завантаженню тендерної документації виконані ним самим.

У встановлений строк до 05.04.2019 відповідач не сплатив на користь позивача 10000,00 грн. вартості послуги за Замовленням № 3 від 02.04.2019, тому з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути ці кошти.

Також позивач у відповідності до уточнених позовних вимог за прострочення розрахунків просить стягнути з відповідача 3832,13 грн. пені, 332,72 грн. інфляційних втрат та 469,46 грн. як 3% річних.

Дані вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 5.2. Договору, за несвоєчасне виконання/порушення грошових зобов`язань відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач перерахував пеню до стягнення з обмеженням її подвійною обліковою ставкою НБУ і просить стягнути з відповідача 3832,13 грн. пені, нарахованої за період з 06.04.2019 по 28.10.2020 з обмеженням шестимісячним періодом нарахування пені, як передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

За належним розрахунком, перевіреним за калькулятором програми Ліга-Закон, розмір пені за вказаний відповідачем період становить 3832,73 грн., однак позивач дану помилку не виправив, позовні вимоги в цій частині не збільшував.

Отже суд погоджується із розрахунком пені (а.с. 176,177) наданим позивачем на суму 3832,13 грн.

Доказів сплати пені у справі немає, строк виконання даного зобов`язання є таким, що настав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 3 832,13 грн. пені.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Оскільки така відповідальність за невиконання грошового зобов`язання встановлена законом, то не має значення, чи передбачена вона умовами договору між сторонами.

За розрахунками позивача, за період з 06.04.2019 по 28.10.2020 загальна сума інфляційних втрат на суму несплаченого боргу у відповідача складає 332,72 грн. (розрахунок а.с. 180,181), а трьох процентів річних за цей же період - 469,46 грн. ( а.с. 179).

Розрахунок процентів річних зроблено вірно та у відповідності до умов договору.

За належним розрахунком, перевіреним судом за програмою Ліга-Закон, розмір інфляційних втрат за вказаний позивачем період становить лише 281,31 грн.

Доказів проведення розрахунку за інфляційними та процентами річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 281,31 грн. інфляційних втрат та 469,46 грн. як 3% процентів річних.

В решті вимог про стягнення інфляційних втрат позивачу слід відмовити через неправильні розрахунки.

Суд відхилив клопотання відповідача від 11.08.2020 (а.с. 98) про допит в якості свідка ОСОБА_2 , яка була керівником позивача та особисто приймала рішення про зменшення суми Замовлення № 3 до 5000,00 грн.

Заява свідка ОСОБА_2 (а.с. 122) надійшла у справу самостійно 17.08.2020.

За правилами чинного ГПК України виключно учасники справи наділені правами подання у справу доказів (ст. 74,80 ГПК) , до яких відносяться і покази свідків згідно ст. 73 ГПК України.

У відповідності до положень ч. 9 ст.80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

За правилами ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Оскільки пояснення свідка в справу подано не відповідачем, а свідком ОСОБА_2 особисто і копія заяви не була надіслана позивачу, то суд не бере до уваги відповідний доказ.

Також суд враховує, що у відповідності до ч. 2 ст. 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Отже суд вважає, що правомірність позовних вимог доведена зібраними у справі доказами, строк виконання зобов`язання є таким, що настав, доказів проведення розрахунку за позовними вимогами відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 10000,00 грн. основного боргу, 3 832,13 грн. пені, 281,31 грн. інфляційних втрат, 469,46 грн. як 3 % річних на підставі договору № 246/7/18 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.07.2018 року.

В решті вимог у позові слід відмовити повністю.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Дані вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження фактичного понесення заявлених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 15/2020 від 28.02.2020 (а.с. 34-40), копію додаткової угоди № 4 від 16.06.2020 (а.с. 41), копію акту приймання-передачі послуг від 19.06.2020 (а.с. 42), копію платіжного доручення № 112 від 19.06.2020 на суму 5 000,00 грн., копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю Серія ЧК № 001286 на ім`я Лози Ганни Петрівни (а.с. 45), копію ордера серія ЧК № 174062на ім`я адвоката ім`я Лози Ганни Петрівни (а.с.46), копію додаткової угоди № 2 від 08.06.2020 (а.с. 83), копію додаткової угоди № 6 від 20.07.2020 (а.с. 84), детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.07.2020 (а.с. 85).

Всі неточності в документах, які стосуються надання професійної правової допомоги, на які відповідач вказав у відзиві на позов, позивачем виправлено.

У відповідності до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення не співмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, будучи ознайомленим із клопотанням позивача щодо стягнення адвокатських витрат, не подавав клопотання про зменшення суми витрат позивача на професійну правничу допомогу як неспівмірних (заперечував проти необґрунтованості позовних вимог в цілому), а тому такі витрати стягуються із відповідача повністю в сумі 5 000,00 грн.

При цьому суд вважає, що дані витрати позивача відповідають складності справи, обсягу та характеру зібраних у справі доказів, виконаних робіт адвокатом в ході розгляду справи, витраченому адвокатом часу на ведення справи.

На підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України, враховуючи, що позов виник через неправильні дії відповідача, з ПП "Канів-Граніт" на користь позивача слід стягнути 2102,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "Канів-Граніт" (ідентифікаційний код 14207791, м. Канів, Черкаська область, вул. Київська, 36А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" (ідентифікаційний код 40646785, м. Черкаси, вул. Гоголя, 583 кв. 93) --- 10000,00 грн. основного боргу, 3 832,13 грн. пені, 281,31 грн. інфляційних втрат, 469,46 грн. як 3 % річних на підставі договору № 246/7/18 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.07.2018 року, 2102,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору та 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2020

Суддя Н.М. Спаських