СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р. Справа № 913/302/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Геза Т.Д. , суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.,

за участі представників:

позивача - Овчаренко Є.В., ордер серія ВВ №1006744 від 16.10.2020

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прядченко Тетяни Вікторівни, м. Рубіжне, Луганська обл. (вх. №2810Л/2)

на ухвалу господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у справі №913/302/20 (суддя Іванов А.В., повний текст ухвали складено 08.10.2020)

за позовом Фізичної особи-підприємця Прядченко Тетяни Вікторівни, м. Рубіжне, Луганська обл.

до Дочірнього підприємства "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств, м. Рубіжне, Луганська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рубіжанська міська рада Луганської області, м. Рубіжне, Луганська обл.

про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року Фізична особа-підприємець Прядченко Тетяна Вікторівна звернулась до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств та просила визнати недійсним Договір про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018, укладений між Фізичною особою-підприємцем Прядченко Тетяною Вікторівною (надалі ФОП Прядченко Т.В.) та Дочірнім підприємством «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств (надалі ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до умов п. 1.1. Договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018 відповідач надав позивачу торгівельне місце площею 43,00 кв. м. на території торгівельного майданчику ринку, що знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Визволителів, 94, для встановлення тимчасової металевої споруди - кіоску, контейнеру, модуля, інших малих архітектурних форм (МАФ), як об`єкта торгівлі та організації торгівельного місця та продажу товарів.

Також, 24.03.2020 позивачем отримано ухвалу господарського суду Луганської області про відкриття провадження у справі №913/146/20 за позовом ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств до Фізичної особи-підприємця Прядченко Тетяни Вікторівни про повернення торгового місця та стягнення неустойки, в ході розгляду якої позивачу стало відомо, що з 26.10.2016 відповідач не є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване орендоване ФОП Прядченко Т.В. торгівельне місце, оскільки останнім не здійснено державну реєстрацію Додаткової угоди від 14.11.2016 про поновлення терміну дії договору оренди землі від 08.11.2006, укладеної з Рубіжанською міською радою. Як вважав позивач, надаючи торгівельні місця ринку в оренду, відповідач приховав від ФОП Прядченко Т.В. інформацію про відсутність у ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств на час укладення договору оренди торгового місця жодних прав на земельну ділянку, з масиву якої позивачу було передано торгівельне місце, чим ввів останнього в оману щодо свого правового статусу, прав та обов`язків як сторони договору, в той час як зазначені обставини є істотними та, у випадку обізнаності позивача в момент підписання спірного договору про вказаний факт, такі обставини були б перешкодою для укладення договору. У зв`язку з цим, позивач вважав, що спірний договір №141 від 17.01.2018 з початку його укладення не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені та, посилаючись на норми ст. ст. 203, 204, 215, 229, 230, 530 Цивільного кодексу України, вважав про наявність підстав для визнання договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018 недійсним.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 22.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рубіжанську міську раду Луганської області.

Ухвалою від 07.10.2020 господарський суду Луганської області за власною ініціативою зупинив провадження у справі №913/302/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №913/411/20; зобов`язав учасників справи повідомити господарський суд Луганської області про набрання законної сили судовим рішенням у справі №913/411/20 та надати відповідні докази.

Зокрема, приймаючи рішення про зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд виходив із обставин, за якими встановив, що, в провадженні господарського суду Луганської області знаходиться справа №913/411/20 за позовом Рубіжанської міської ради до Дочірнього підприємства "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств про визнання недійсною Додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі. Предметом спору вказаної справи є вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди про поновлення терміну дії Договору оренди землі (державна реєстрація №25 від 08.11.2006) та внесення змін до нього від 14.11.2016, укладену між Рубіжанською міською радою та ДП "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств на земельну ділянку (кадастровий номер :09:003:0003) строком до 08.11.2026.

Також суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у справі №913/302/20 є вимога про визнання недійсним Договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018. Підставою для визнання спірного Договору недійсним є, на думку позивача, введення його відповідачем в оману, оскільки з 26.10.2016 останній не є користувачем земельної ділянки, на якій було надано торгівельне місце позивачу, в зв`язку з тим, що відповідач не здійснив державної реєстрації Додаткової угоди про продовження терміну дії Договору оренди такої земельної ділянки.

З урахуванням наведених доводів, місцевий господарський суд дійшов висновку, що дана справа пов`язана зі справою №913/411/20, оскільки результати її розгляду впливатимуть на результати розгляду у справі №913/302/20, в зв`язку з тим, що визнання чи невизнання недійсною Додаткової угоди про поновлення терміну дії Договору оренди землі (державна реєстрація №25 від 08.11.2006) та внесення змін до нього від 14.11.2016, матиме значення для розгляду справи №913/302/20, яка не може бути належним чином розглянута до вирішення Господарським судом Луганської області справи №913/411/20.

Посилаючись на об`єктивну неможливість розгляду справи №913/302/20 до вирішення господарським судом Луганської області справи №913/411/20 про визнання недійсною Додаткової угоди про поновлення терміну дії Договору оренди землі, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №913/302/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №913/411/20.

Фізична особа-підприємець Прядченко Тетяна Вікторівна із вказаною ухвалою не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у справі №913/302/20 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; здійснити розподіл судових витрат згідно вимог ГПК України; розгляд апеляційної скарги здійснювати за участю апелянта - ФОП Прядченко Т.В.

Скаржник вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції належним чином не дослідив предмет та підстави позову у поточній справі, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків, що результати розгляду справи №913/411/20 можуть вплинути на результат розгляду справи №913/302/20.

Скаржник стверджує, що у поточній справі, встановивши факт користування відповідачем земельною ділянкою на підставі укладеної з Рубіжанською міською радою Додаткової угоди від 14.11.2016 за відсутності обставин її належної реєстрації, тягне за собою висновок про те, що відповідач в період часу з 2016 року не володів земельною ділянкою з масиву якої він надавав торгівельні місця, а тому не мав права і не міг передавати її в найм позивачу. Як вважав апелянт, суттєвими обставинами, які необхідно встановити та довести у поточній справі є факт обману позивача щодо істотних умов оспорюваного договору під час його укладення, в той же час, суд першої інстанції зовсім не перевірив позовні вимоги позивача у взаємозв`язку з їх підставами, а також не зазначив, до яких наслідків призведе або може призвести визнання такої Додаткової угоди від 14.11.2016 недійсною для сторін у поточній справі, зокрема для позивача. У зв`язку з чим, вважав, що поточна справа та справа № 913/411/20 не є взаємопов`язаними, а навпаки, є самостійними, з визначеним колом питань та обставин, які необхідно з`ясувати для їх вирішення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 для розгляду справи №913/302/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Прядченко Тетяни Вікторівни на ухвалу господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у справі №913/302/20 та призначено її до розгляду на 16.11.2020. встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заяв, клопотань, тощо, до 11.11.2020.

09.11.2020 за допомогою засобів електронного зв`язку від представника Фізичної особи-підприємця Прядченко Тетяни Вікторівни - адвоката Овчаренко Євгена Вікторовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку ДП «Центр судових сервісів» EаsyCon.

Враховуючи необхідність розгляду вказаного клопотання, а також знаходження у відпустці суддів Бородіної Л.І. та Здоровко Л.М., які входили до складу колегії суддів по справі №913/320/20, 09.11.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями. Для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - доповідач Лакіза В.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 задоволено заяву адвоката Овчаренко Євгена Вікторовича про участь в судовому засіданні 16.11.2020 об 11-30 год. по справі №913/302/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника.

Також, 16.11.2020 представником позивача до суду апеляційної інстанції надано клопотання (вх. ел. пошти №11114, вх. №11149) про приєднання до справи письмових доказів, а саме, копії листа Рубіжанської міської ради Луганської області від 04.11.2020 №118 /10 «Про передачу в постійне користування земельної ділянки (кадастровий номер: :09:003:0171) комунальному підприємству «Ринок» Рубіжанської міської ради.

Відповідач та третя особа правом на подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались, в судове засідання 16.11.2020 не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові відправлення про вручення позивачу та третій особі ухвали суду апеляційної інстанції від 02.11.2020, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні. (а.с. 129-131 т. 2).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 16.11.2020 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представників відповідача та третьої особи відповідно до ч.1 ст. 202 та ст. 270 ГПК України.

Представник позивача, приймаючи участь в судовому засіданні 16.11.2020 поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" , підтримав доводи апеляційної скарги та вважав, що справа №913/411/20 та №913/302/20 не є пов`язаними між собою, отже підстави для зупинення провадження у справі відсутні. Крім того, просив суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи документальні докази, які додані до клопотання позивача від 16.11.2020, а саме, копію листа Рубіжанської міської ради Луганської області від 04.11.2020 №118 /10 «Про передачу в постійне користування земельної ділянки (кадастровий номер: :09:003:0171) комунальному підприємству «Ринок» Рубіжанської міської ради.

З приводу заявленого клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 113 ГПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.

Статтею 169 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Статтею 118 ГПК України встановлено наслідки пропуску процесуальних строків та зазначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020, судом апеляційної інстанції, на виконання вимог ст. 169 ГПК України, встановлено учасникам справи строк, до якого вони мали подати заяви, клопотання, тощо, а саме - до 11.11.2020.

Відповідне клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Рубіжанської міської ради Луганської області від 04.11.2020 №118 /10 «Про передачу в постійне користування земельної ділянки (кадастровий номер: :09:003:0171) комунальному підприємству «Ринок» Рубіжанської міської ради направлено позивачем до суду апеляційної інстанції 13.11.2020, тобто з порушенням встановленого ухвалою суду від 02.11.2020 процесуального строку та без відповідного клопотання про поновлення такого строку в порядку ч. 2 ст. 119 ГПК України. У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про залишення вказаного клопотання без розгляду в порядку ч. 2 ст. 118 ГПК України. Крім того, представник позивача не навів жодних пояснень з приводу того, яким чином вказаний документ може вплинути на результати апеляційного перегляду ухвали про зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зупинення провадження у справі - це перерва у розгляді справи на невизначений строк. У разі зупинення провадження у справі припиняється здійснення процесуальних дій у такій справі.

Статтею 227 Господарського процесуального кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За наведеною нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.

Під неможливістю розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом слід розуміти неможливість для даного господарського спору самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

При цьому, вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, в оскаржуваній ухвалі виходив з того, що справи №913/302/20 та №913/411/20 є взаємопов`язаними, оскільки результати розгляду справи №913/411/20 впливатимуть на результати розгляду у справі №913/302/20, адже визнання чи невизнання недійсною Додаткової угоди про поновлення терміну дії Договору оренди землі (державна реєстрація №25 від 08.11.2006) та внесення змін до нього від 14.11.2016, матиме значення для розгляду справи №913/302/20, яка не може бути належним чином розглянута до вирішення господарським судом Луганської області справи №913/411/20. Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, підставою визнання недійсним договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018 в порядку ст. 215 Цивільного кодексу України, ФОП Прядченко Т.В. зазначено обставини про те, що укладення спірного договору відбувалось за відсутності належного оформлення відповідачем права на земельну ділянку, з масиву якої ФОП Прядченко Т.В. було надано в оренду торгівельне місце №304 площею 43 кв. м. Таким чином, позивач наполягає на тому, що спірний договір було укладено за обставин навмисного введення його в оману, а будучи обізнаним про те, що з 26.10.2016 відповідач не є користувачем або володільцем земельної ділянки (за відсутності державної реєстрації Додаткової угоди від 14.11.2016 про продовження терміну дії Договору оренди земельної ділянки від 08.11.2006), позивач би спірний договір оренди не укладав.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини у справі №913/302/20 виникли між сторонами з приводу укладеного договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018. Предметом вказаного договору є торгове місце (торгова площа) №304 площею 43 кв. м, на території торгівельної площі ринку, що знаходиться за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 94, яке передано ФОП Прядченко Т.В. в оренду для встановлення тимчасової металевої споруди - кіоску, контейнеру, модуля, інших малих архітектурних форм - далі "МАФ".

Підставою визнання укладеного договору недійсним, позивачем зазначено обставини, які, свідчать про порушення відповідачем під час укладення Договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018 вимог ч. 1- ч. 3, ч. 5, ч. 6 статті 203 Цивільного кодексу України, що, на думку позивача, свідчать про наявність підстав для визнання договору недійсним на підставі статті 215 Цивільного кодексу України. Зокрема, позивач стверджував, що передавши в оренду торгівельне місце №304 площею 43 кв. м за договором про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018, відповідач навмисно приховав від позивача інформацію про відсутність у ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств належним чином оформленого права на земельну ділянку, з масиву якої позивачу було передано торгівельне місце, чим ввів позивача в оману.

Дослідженням обставин по справі також встановлено, що предметом спірних правовідносин у справі №913/411/20, до розгляду якої судом першої інстанції було зупинено розгляд даної справи, є вимоги Рубіжанської міської ради до ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств про визнання недійсною Додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі (державна реєстрація №25 від 08.11.2006) та внесення змін до нього від 14.11.2016, укладену між Рубіжанською міською радою та ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств на земельну ділянку (кадастровий номер :09:003:0003) площею 2,9613 га, розташовану за адресою: вул. Визволителів, №94, м. Рубіжне, строком до 08.11.2026.

Виходячи з правового аналізу ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи рішення про зупинення провадження у справі, суд має встановити, чи є справа, яка розглядається господарським судом, пов`язаною із справою, що розглядається іншим судом. Крім того, зупинення провадження у справі має бути зумовлено об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, тобто до виявлення іншим судом обставин, підстав, фактів, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Разом з тим, як свідчать встановлені по справі обставини, предметом розгляду справи №913/302/20 є вимоги про визнання недійсним договору, яким в оренду ФОП Прядченко Т.В. для провадження підприємницької діяльності було надано в оренду торгівельне місце, про що також свідчить зміст умов договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018. Отже, спірні правовідносини сторін у даній справі виникли саме з підстав користування торгівельним місцем.

В той же час, слід зазначити, що право користування позивачем торгівельним місцем на ринку не є тотожним праву використання відповідачем земельної ділянки, хоч і передбачає таке використання. Зокрема, спірні правовідносини ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств, як господарюючого суб`єкта та Рубіжанської міської ради у справі №913/411/20 виникли з приводу встановлення обставин щодо дійсності/недійсності Додаткової угоди про поновлення відповідачу терміну дії Договору оренди землі від 08.11.2006 та внесення змін до нього від 14.11.2016, отже, результати розгляду вказаної справи в повному обсязі не впливатимуть на предмет доказування обставин по справі №913/302/20, предметом розгляду якої є спір між господарюючими суб`єктами з приводу торгівельного місця на ринку.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які визначені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Нормами ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 зазначено, що договір перевіряється на дотримання його закону станом на час укладення такого правочину. При цьому суперечність договору актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін.

Як вже зазначалось, зупинення провадження у справі має бути зумовлено об`єктивною неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто до виявлення іншим судом обставин, підстав, фактів, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

В той же час, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи №913/302/20 у суду першої інстанції наявна об`єктивна можливість на підставі наявних в матеріалах справи та поданих сторонами доказів, встановити та надати оцінку обставинам (фактам) щодо невідповідності або ж відповідності договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018 вимогам ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України .

Зокрема, в ході розгляду справи суд має можливість самостійно з`ясовувати: правовий статус ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств як суб`єкта господарювання з урахуванням встановлених у Статуті підприємства мети, завданнь та функцій його створення; дослідити, чи мав відповідач на момент укладення договорів право на надання в оренду торгових місць з урахуванням його статутної діяльності; установити, чи мав суб`єкт господарювання статус ринку на момент укладання спірного договору в розумінні Правил торгівлі на ринках; з`ясувати дійсну правову природу спірного договору, зокрема, встановити що було предметом спірних договорів - частина торгової площі на території ринку, призначена для встановлення відповідної конструкції або послуги по користуванню торговим місцем на ринку в розумінні Правил торгівлі на ринках, чи об`єктом спірних правовідносин є оренда відповідачем земельної ділянки, в розумінні норм Цивільного кодексу України; дослідити обставини, які мають істотне значення та підтверджують/спростовують доводи позивача як сторони, яка, з урахуванням підстав визнання договору недійсним, стверджує у позові, що підписання спірного договору відбувалось під впливом обману, а обставини щодо укладення договору викликані умисними діями другої сторони правочину.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, а також дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з урахуванням заявлених позивачем вимог про наявність підстав для визнання недійсним договору про надання торгівельних місць №141 від 17.01.2018, колегія суддів дійшла висновку, що незалежно від результату розгляду господарським судом Луганської області справи №913/411/20, суд першої інстанції має можливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору та розглянути справу по суті.

Крім того, колегія суддів враховує, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§ 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Не звернувши уваги на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі, порушивши приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розгляд господарським судом Луганської області справи №913/411/20 не є перешкодою для встановлення та оцінки, з урахуванням вимог ст. 74 ГПК України, суттєвих обставин у даній справі під час її розгляду місцевим судом.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі в ФОП Прядченко Т.В., знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у справі №913/302/20 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування, та направлення цієї справи для продовження розгляду до господарського суду Луганської області.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено клопотання позивача про відкладення судового засідання, яким розгляд справи було призначено по суті на 07.10.2020, під час якого суд за власною ініціативою прийняв оскаржувану ухвалу про зупинення провадження по справі, колегія суддів зазначає, що з доводів наявного в матеріалах справи клопотання адвоката від 01.10.2020 (а.с. 79 т. 1) та заяви Прядченко Т.В. (а.с. 83 т. 1) про відкладення розгляду справи вбачається, що представник позивача - адвокат Овчаренко Є.В. приймав участь в іншому судовому засіданні в Артемівському районному суді з 09:00 год до 11:00 год. 07.10.2020. В той же час, ухвалою господарського суду Луганської області від 09.09.2020 по справі №913/302/20 розгляд справи по суті було призначено на 07.10.2020 о 14:40 год., отже позивач та його представник не були позбавлені права звернутись до суду з клопотанням в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України про участь у судовому засіданні 07.10.2020 о 14:40 год. в режимі відеоконференції.

Щодо розподілу судових витрат в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія зазначає, що розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом ухвали суду першої інстанції у суді апеляційної інстанції, повинен бути здійснений судом першої інстанції за наслідками вирішення спору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.270, 271, п.6 ч.1 ст.275, п.4 ч.1 ст.280, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прядченко Тетяни Вікторівни задовольнити.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у справі №913/302/20 скасувати.

Справу №913/302/20 направити до господарського суду Луганської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.11.2020

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна