ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Справа№ 925/668/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 11.11.2020
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "УКРСИББАНК"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.09.2020

у справі №925/668/20 (суддя Боровик С.С.)

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про несплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02.09.2020 у справі №925/668/20, крім іншого, визнано вимоги кредиторів ОСОБА_1 , які підлягають до задоволення: АТ "УКРСИББАНК": 4 204 грн витрати зі сплати судового збору відповідно до частини 2 статті 133 КУзПБ відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів, 982 130,47 грн. (друга черга); ГУ ДПС у Черкаській області: 4 204 грн. витрати зі сплати судового збору відповідно до частини 2 статі 133 КУзПБ відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів, 8 175,90 грн. (друга черга). Включено кредиторські вимоги до реєстру вимог кредиторів. Зобов`язано керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали та подати до Господарського суду Черкаської області рішення кредиторів.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою у відповідній частині, скаржник АТ "УКРСИББАНК" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 02.09.2020 в частині часткового визнання грошових вимог АТ "Укрсиббанк" до боржника. Скаржник просить визнати його вимоги до боржника, що виникли внаслідок невиконання боржником умов договору у розмірі 498 259, 34 дол. США.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що розмір вимог АТ «Укрсиббанк» до боржника ОСОБА_1 погашено тільки частково, та оскільки відповідне зобов`язання виражене в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредитора визначається в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 1046 ЦК України повинен виключити в резолютивній частині оскаржуваного рішення посилання на гривневий еквівалент стягуваних сум. Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального права при оцінці нарахування відсотків після закінчення строку дії договору. Скаржник вважає, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін повинна бути застосована процентна ставка у подвійному розмірі, тобто 32%. Таким чином, скаржник посилається на те, що АТ «УКРСИББАНК» має право на нарахування відсотків, а висновки суду суперечать умовам договору.

Всі учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адресу їх місцезнаходження копії ухвали суду від 09.10.2020 у данній справі.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

У судовому засіданні 11.11.2020 представник АТ «Укрсиббанк» уточнив, що, виходячи зі змісту апеляційної скарги та пункту третього її прохальної частини, скаржник просить скасувати ухвалу в частині відмови у визнанні кредиторських вимог банку. Вказані уточнення беруться судом до уваги. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції переглядається лише в тій частині, що оскаржується за данною апеляційною скаргою.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в тій частині, що оскаржується АТ "УкрСиббанк", з огляду на наступне.

06.10.2008 між АКІБ "УкрСиббанк" та громадянкою України ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами від 06.10.2008 №0 (далі- Договір, Договір про надання споживчого кредиту), згідно з умовами якого боржнику надана сума кредитування, яка складає 200 000 дол. США 00 цнт. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 973 900, 00 грн, за курсом НБУ на день укладання договору (п.п.1.2.1 Договору), на строк користування з 06.10.2008 до 05.10.2015 зі сплатою процентів з розрахунку 16,00% річних за користування кредитними коштами в межах графіку кредитування (додаток № 1 до Договору), який мав повертатись відповідачем по 2380 дол. США 95 центів - тіло кредиту та по 2657 дол. США 04 цента процентів, до 10-го числа кожного місяця строку кредитування, що встановлено Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області у справі від 25.10.2012 у справі №23232/3906/2012. До вказаного Договору сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 18.11.2010 із додатком № 1 (графік погашення кредиту), сторони домовились, що як реєстраційний номер вказаного договору застосовується № 0.

З метою забезпечення виконання вищевказаних кредитних зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту його сторонами було укладено договір іпотеки від 06.10.2008 №16102, який посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Курінним А.В, зареєстровий під №2404. Згідно з договором іпотеки боржник ( ОСОБА_1 ) передав кредитору (АКІБ "УкрСиббанк") в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю: магазин, загальною площею 834,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю боржника.

Як встановлено в рішенні Шполянського районного суду Черкаської області у справі від 08.08.2014 у справі №710/1180/14-ц згідно з вимогами Закону країни "Про акціонерні товариства" були внесені зміни у Статут АКІБ "УкрСиббанк", відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне Акціонерне Товариство "УкрСиббанк".

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 з 11.07.2011 систематично порушувались умови Договору про надання споживчого кредиту щодо строків погашення кредиту та сплати відсотків кредитор направляв боржнику за відомими йому адресами лист-претензію про дострокове стягнення кредиту та процентів від 24.02.2012 № 251, що також встановлено Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області у справі від 25.10.2012 у справі №2323/3906/2012.

Не зважаючи на неодноразові звернення банку, заборгованість по Договору про надання споживчого кредиту станом на 04.05.2012 не було погашено. ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, а саме:

- 145233 дол. США 59 цнт., що в гривневому еквіваленті, згідно з курсом НБУ долара США до гривні з розрахунку 7,9899 грн за 1-н долар США, станом на 04.05.2012 становить 1160401 грн 86 коп. - заборгованість по кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту за період з 11.07.2011 по 04.05.2012 в розмірі 26186 дол. США 07 цнт.;

- 27936 дол. США 10 цнт., що в гривневому еквіваленті, згідно з курсом НБУ долара США до гривні з розрахунку 7,9899 грн за 1-н долар США, станом на 04.05.2012 становить 223206 грн. 65 коп. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1960 дол. США 90 цнт., що в гривневому еквіваленті, згідно з курсом НБУ долара США до гривні з розрахунку 7,9899 грн за 1-н долар США, станом на 04.05.2012 становить 15667 грн. 39 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 1701,63 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Вищевказаним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10.2012 у справі №2323/3906/2012 позов ПАТ "УКРСИББАНК" (правонаступник - АТ "УКРСИББАНК") задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПAT "УКРСИББАНК" заборгованість за кредитним договором від 06.10.2008 №0 в розмірі 176 832 дол. США 22 цента, що в гривневому еквіваленті згідно з курсом НБУ долара США до гривні з розрахунку 7,9899 грн. за 1-н долар США, станом на 04.05.2012 становило 1 412 871 грн. 74 коп. та судовий збір в розмірі 3219,00 грн.

Вищевказаним рішенням встановлено, що відповідачем з 11.07.2011 систематично порушувались умови Договору про надання споживчого кредиту щодо строків погашення кредиту та сплати відсотків, позивач направляв відповідачу за відомими позивачеві адресами лист-претензію про дострокове стягнення кредиту та процентів від 24.02.2012 вих. № 251. Однак вимоги позивача відповідачем проігноровані, відповідач систематично, всупереч умовам Договору порушував умови кредитування, графіку погашення не дотримується. Не зважаючи на неодноразові звернення позивача, заборгованість відповідача по Договору не було погашено, і станом на 04.05.2012 вона становила 176832 дол. США 22 цнт., що в гривневому еквіваленті, згідно з курсом НБУ долара США до гривні з розрахунку 7,9899 грн. за 1-н долар США, становить 1 412 871 грн 74 коп.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 08.08.2014 у справі №710/1180/14-ц позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06.10.2008 №16102 (реєстровий №2404) , а саме, нанежитлову будівлю - магазин,(літ «Д»), що складається з шести нежилих кімнат, загальною площею - 834,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_1 на підставі рішення господарського суду Черкаської області від 12.08.2008 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на об"єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 112 та записано в реєстраційну книгу за № 2н реєстраційний № 17497278, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору від 06.10.2008 № 0 в розмірі 1412872 грн. згідно з рішенням Шполянського районного суду від 25.10.2012. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПAT "УКРСИББАНК" судові витрати в сумі 1 413 грн. У вказаному рішенні суд зазначив, що відповідачка у судовому засіданні позов визнала і згідна, щоб на її майно, яке є предметом іпотеки - нежитлову будівлю-магазин - було звернуто стягнення, але в гривневому еквіваленті, що було враховано судом.

17.01.2020 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 61001840 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "УКРСИББАНК" 1412871,74 грн. заборгованості за кредитним договором та 3 129,00 грн. судових витрат.

Відповідно до Протоколу проведення електронних торгів від 20.07.2020 № 492050 відбулися електронні торги щодо продажу предмета іпотеки - нежитлового приміщення магазину та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2020 приватним виконавцем перераховані AT "УКРСИББАНК" грошові кошти у сумі 445 577,27 грн. на виконання виконавчого листа від 06.11.2012 №2-485-12, виданого Шполянським районним судом Черкаської обасті.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02.07.2020 порушено провадження у справі №925/668/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

02.07.2020 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1

AT "УКРСИББАНК", звертаючись 23.07.2020 з заявою кредитора з вимогами до боржника повідомляє, що після часткового погашення заборгованості у валюті на суму, яка у гривневому еквіваленті складає 445 577,27 грн по Договору від 06.10.2008 №0, залишились непогашеними вимоги до фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 514 102,02 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.07.2020 26,77 грн. за 1 дол. США еквівалентно 13 762 511,07 грн. та складаються з: 145 233.59 дол. США - заборгованість за кредитом, 59 474,14 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, нараховані до 05.10.2015 (відповідно до пункту 1.3.1. кредитного договору та статті 1048 ЦК України), 309 394,29 дол. США - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, нараховані з 11.05.2011 по 30.06.2020 (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України), а також витрати щодо примусового стягнення боргу у розмірі 14 836,00 грн..

Визнаючи частково вищевказані кредиторські вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі виходив з наступного. Вищевказана заборгованість ОСОБА_1 перед банком по кредиту з урахуванням нарахованих процентів за користування кредитом за Договором була досліджена, їй надана правова оцінка при вирішенні справи №2323/3906/2012 Шполянським районним судом Черкаської області. З моменту направлення боржнику листа від 24.02.2012 № 251 про дострокове стягнення кредиту та процентів припинив свою чинність вказаний Договір споживчого кредиту від 06.10.2008 № 0, а отже припинено нарахування відсотків та застосування будь-яких штрафних санкцій, які були ним передбачені. Відповідно до вищевказаного рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10.2012 стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку 176 832,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на час розгляду справи, становило 1 412 871 грн 74 коп. Крім того, судом першої інстанції враховано, що в рамках відповідного виконавчого провадження було реалізоване нежитлове приміщення, магазин, загальною площею 834 кв.м. та земельна ділянка площею 0,2153 га, яке належало боржнику, та Приватним виконавцем було перераховано на користь АТ "УКРСИББАНК" грошові кошти в погашення вищезазначеного боргу ОСОБА_1 у сумі 445577, 27 грн.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до Договору про надання споживчого кредиту з Правилами від 06.10.2008 №0 ОСОБА_1 отримала кредит, сума якого за умовами договору складає 200 000 дол. США 00 цнт. Сторони у п.1.2.1 Договору визначили, що вказана сума кредиту дорівнює гривневому еквіваленту 973900, 00 грн, за курсом НБУ на день укладання договору. Строк кредитування визначений сторонами з 06.10.2008 до 05.10.2015 зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 16,00% річних за користування кредитними коштами в межах графіку кредитування.

Проте, як встановлено у рішенні Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10.2012 у справі №23232/3906/2012 банк направив боржнику лист-претензію від 24.02.2012 вих. № 251 про дострокове стягнення кредиту та процентів .

Вказане не спростоване боржником, позовні вимоги у справі №232/3906/2012 ОСОБА_1 повністю визнала.

Представник скаржника у судовому засіданні 11.11.2020 в суді апеляційної інстанції на запитання суду підтвердив, що вказана вимога про дострокове погашення кредиту та процентів за вищезазначеним Договором ОСОБА_1 була направлена і отримана боржником.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Відповідно до частини статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Вищевказане було враховано при прийнятті рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10.2012 у справі №2323/3906/2012.

Тобто на час прийняття цього судового рішення строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав (тобто настав строк виконання за всіма зобов`язаннями за вказаним Договором від 06.10.2008 (як зобов`язань з повернення тіла кредиту, так і зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом).

На час винесення рішення Шполянського районного суду Черкаської області у справі від 25.10.2012 у справі №2323/3906/2012 з боржника ОСОБА_1 на користь банка була стягнута вся сума заборгованості, яка існувала у боржника перед банком за вказаним Договором від 06.10.2008. Ця заборгованість за всіма зобов`язаннями за вказаним Договором зафіксована у судовому рішенні як у гривнях, так і у доларах США, еквівалентно переведених у національну валюту, за відповідним курсом НБУ. Тобто зобов`язання боржника не були визначені у іноземній валюті.

Скаржник зазначає в апеляційній скарзі про те, що зобов`язання боржника було визначено в іноземній валюті, склад і розмір яких визначаються ним в заяві з кредиторськими вимогами в національній валюті за курсом, встановленим Національним Банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника AT "УКРСИББАНК", банк звернувся до суду з заявою з грошовими вимогами до боржника 23.07.2020, а тому враховує курс валюти на цю дату.

Слід зауважити, що в пункті 33 Постанови Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №902/1151/15 зазначено: "Стосовно винесеного на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду питання визначення розміру грошових вимог кредитора в справі про банкрутство у результаті встановленої рішенням суду заборгованості в іноземній валюті за кредитним договором, Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду доходить до такого висновку:

«Системний аналіз положень статей 1, 2, 23 Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом такої валюти, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Проте, у цій справі зобов`язання боржника не були визначені в іноземній валюті, як помилково зазначено судом апеляційної інстанції в оскарженій постанові, оскільки матеріалами справи підтверджено, що у рішенні господарського суду міста Києва від 30.12.2013 у справі №910/17195/13, яким визначено заборгованість боржника перед кредитодавцем, суму боргу встановлено як у гривнях, так і в доларах США, еквівалентно переведених у національну валюту за курсом НБУ на час ухвалення рішення. Оскільки зобов`язання боржника не були визначені в іноземній валюті, то ця обставина не дає підстав у цій справі застосувати викладений вище висновок палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду».

Колегія суддів суду касаційної інстанції зауважила, що у постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у вказаній справі чітко вказано, що зобов`язання боржника перед кредитором ПАТ "Альфа-Банк" не були виражені в іноземній валюті, що відображено у відповідному рішенні від 30.12.2013 №910/17195/13.

Аналогічні обставини мають місце у даній справі № 925/668/20. Так, за рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10.2012 у справі №2323/3906/2012 заборгованість боржника перед кредитором за всіма зобов`язаннями за вказаним Договором зафіксована як у гривнях, так і у доларах США, еквівалентно переведених у національну валюту, за відповідним курсом НБУ. Тобто зобов`язання боржника не були визначені у іноземній валюті.

Ця заборгованість, виражена саме у гривні, фігурує у виконавчому провадженні з виконання вищевказаного виконавчого листа від 06.11.2012 №2-485-12, виданого Шполянським районним судом Черкаської області.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку, що зобов`язання боржника у даній справі не були визначені в іноземній валюті. А тому в задоволені кредиторських вимог AT "УКРСИББАНК" від 23.07.2020 щодо стягнення курсової різниці суд першої інстанції вірно відмовив. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.06.2020 у справі №902/1151/15).

Підстав для продовження нарахування процентів на підставі ст. 1048 ЦК України станом на 05.10.2015 (тобто після винесення вищевказаного судового рішення від 25.10.2012 у справі №2323/3906/2012) банк також не має, виходячи з вищезазначеного та враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припинилось із направленням вимоги про дострокове погашення всіх зобов"язань за Договором). Аналогічна правова позиція, викладена у відповідних постановах Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №564/2199/15-ц, від 18.09.2020 у справі №916/4693/15.

Банк зазначає в апеляційній скарзі про існування заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін в сумі 309 394,29 доларів США, при цьому, застосовуючи відсоткову ставку в розмірі 32% річних із посиланням на пункт 1.3 Правил.

З розділу третього Договору про надання споживчого кредиту від 06.10.2008 вбачається, що підписанням Договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною цього договору.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Проте, не можна погодитись з твердженням банку про існування станом на дату подачі заяви з кредиторськими вимогами заборгованості по відсотках в сумі 514 102,02 доларів США, що виникли внаслідок невиконання боржником умов Договору від 06.10.2008 № , що за курсом НБУ станом на 02.07.2020 (26,77 грн. за 1 дол. США) складає 13 762 511,07 грн. за розрахунком банку, зазначеним у заяві з кредиторськими вимогами до боржника від 23.07.2020.

Як зазначено вище, банк 24.02.2012 направив на адресу позичальника (боржника) лист №251 про дострокове погашення кредиту та процентів по вказаному Договору, звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення кредиту та відсотків - про стягнення заборгованості по всіх зобов"язаннях по Договору у повному обсязі. Вищезазначеним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області позов банку до боржника задоволено повністю. З урахуванням наведених висновків про застосування норм права, на час звернення кредитора з такою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав, право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, кредитор втратив право нараховувати відсотки, оскільки кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту, про що зазначалось вище.

Тож, Договір від 06.10.2008 № припинив свою чинність, а отже, припинено нарахування відсотків та застосування будь-яких штрафних санкцій, які були ним передбачені. (Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №564/2199/15-ц, від 18.09.2020 у справі №916/4693/15). При цьому копія Правил, на які посилається скаржник, та яка наявна в матеріалах даної справи, виходячи з її якості, робить неможливим надати оцінку та перевірити вказані доводи скаржника відносно того, що саме ці Правила маються на увазі у вказаному Договорі споживчого кредиту.

Доводи представника скаржника, висловлені в судовому засіданні, відносно того, що суд першої інстанції у разі відмови в задоволенні вимог в частинні стягнення процентів за підвищеною ставкою, що передбачено п. 1.2.9 Договору про надання споживчого кредиту від 06.10.2008 та Правил споживчого кредитування позичальників АКІБ «УКРСИББАНК», міг би стягнути 3% річних, як розмір процентів, який підлягав сплаті у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд важає безпідставними, з огляду на наступне. В судах першої та апеляційної інстанцій скаржником не заявлялись вимоги, щодо стягнення с боржника 3% річних, як розмір процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, розрахунку щодо суми стягнення цих процентів матеріали даної справи не містять. У розрахунку процентів відповідно до ст. 625 ЦК України, який міститься в матеріалах справи, заборгованість визначена скаржником у валюті, застосована процентна ставка у розмірі 32% річних. У вказаному розрахунку розмір заборгованості на певну дату не підтверджено первісними документами, тобто обгрунтованого розрахунку процентів відповідно до ст. 625 ЦК України суду не надано. За таких обставин, у суду відсутня можливість перевірити правомірність та обгрунтованість цього розрахунку, та, відповідно, суд не має можливості перерахувати розмір 3% річних за заявлений період (з 11.05.2011 по 30.06.2020) із посиланням на відповідні первинні документи, які відсутні у матеріалах справи.

Таким чином, суд вірно визнав, що заява АТ "УКРСИББАНК" підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість ОСОБА_1 перед банком з урахуванням нарахованих процентів за користування кредитом була досліджена та їй надана правова оцінка при вирішенні справи №2323/3906/2012 Шполянським районним судом Черкаської області. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням коштів, отриманих банком від проданого у виконавчому провадженні майна боржника, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ "УКРСИББАНК" становить (1 412 871,74 грн. - 445 577,27 грн.) = 967 294,47 грн., а також 14 836 грн. витрат кредитора щодо примусового стягнення боргу та 4 204 грн. судового збору за подану заяву.

Суд вважає, що грошові вимоги банку підлягають визнанню та включено до реєстру вимог кредиторів саме у такому обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій, серед іншого зазначаються розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів з дня постановленої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутись не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Протягом трьох робочих днів після постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду арбітражний керуючий згідно з цією ухвалою письмово повідомляє кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Участь кредиторів у зборах кредиторів, визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу та учасників зборів кредиторів з правом дорадчого голосу здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Основними завданнями зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника є: 1) розгляд звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації про майновий стан боржника; 2) розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника; 3) прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність. Проведення зборів кредиторів та голосування на них здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб (стаття 123 Кодексу України з процедур банкрутства).

Статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Отже, відповідно до частини 4 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства за наслідками затвердження реєстру кредиторів, грошові вимоги кредиторів підлягають до задоволення у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються за рахунок коштів від продажу майна боржника після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам скаржника, колегія суддів дійшла висновку, що, виходячи з вимог процесуального закону та норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення поданої АТ «УКРСИББАНК» заяви з кредиторськими вимогами до боржника в частині, та визнав кредиторські вимоги у сумі 4 204 грн. - витрати зі сплати судового збору (відповідно до частини 2 статті 133 Кодексу Украъни з процедур банкрутсва відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів) та 982 130,47 грн - друга черга задоволення вимог кредиторів. Підстав для скасування ухвали, яка оскаржується, в частині відмови у визнанні кредиторських вимог АТ "УКРСИББАНК" судовою колегією не вбачається.

Інших доводів скаржника по суті заявлених вимог, які б спростували висновки суду першої інстанції, що покладені в основу оскаржуваної ухвали та впливали б на їх правильність, в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи скаржника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції у даній справі в тій частині, що оскаржується АТ «УКРСИББАНК», - без змін.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 136, 137, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 02.09.2020 у справі №925/668/20 залишити без змін (в тій частині, що оскаржувалась).

Справу №925/668/20 направити до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 17.11.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець