ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020м. ДніпроСправа № 904/1034/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е., за участю секретаря судового засідання Безрідної Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИПЛОМАТ ГРУП", м.Дніпро

до Комунального підприємства "БЛАГОУСТРІЙ МІСТА" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

про визнання недійсним одностороннього правочину

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДИПЛОМАТ ГРУП" (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства "БЛАГОУСТРІЙ МІСТА" Дніпровської міської ради (далі - відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення доводів позову.

01.12.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням № 5913 ТС.

За договором про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням з додатками у вигляді схем об`єктів благоустрою відповідач надав позивачу за плату у тимчасове використання об`єкти благоустрою.

Позивач стверджує, що вказаний договір не розривалися за згодою сторін.

07.02.2020 позивач отримав від відповідача лист - повідомлення про розірвання договору про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням №5913ТС, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме:

- Лист відповідача від 10.01.2020 №1.9.38 "Повідомлення про розірвання договору", а саме договору №5913 ТС від 01.12.2019.

Позивач не погоджується з правомірністю листа від 10.01.2020 №1.9.38, з огляду на таке.

По-перше, у листі від 10.01.2020 №1.9.38 не зазначено конкретних порушень правил благоустрою, які було виявлено органом контролю відповідача. Крім того, приписи не видавалися.

По-друге, позивач вважає, що посилання відповідача на порушення позивачем вимог Містобудівної концепції розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Дніпропетровську, затвердженої рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.05.2012 №47/24 є необґрунтованими.

Позивач стверджує, що споруди, розташовані за адресою просп. Пилипа Орлика, 22, збудовані ще у 2011 році і є нерухомим майном, мають бетонний фундамент і є капітальними спорудами, тому в жодному разі не є тимчасовими спорудами, що підтверджується Технічними паспортами, виготовленими ТОВ "Концепт К", а саме:

По-третє, посилання відповідача на рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.01.2018 №26, яким відповідачу доручено розірвати укладений договір про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням та здійснити його розірвання згідно чинного законодавства, як на підставу для розірвання договору з позивачем останній визнає незаконним і необґрунтованим з огляду на таке.

1. Вказане рішення прийнято більше двох років тому, а отже до укладання договорів про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням. Крім цього, у додатку до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.01.2018 №26 "Перелік тимчасових споруд, холодильного обладнання, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій, літніх майданчиків, споруд господарського призначення, точок розташування виносної торгівлі, вхідних груп у місцях загального користування, що підлягають демонтажу" відсутні споруди (об`єкти), розташовані за адресою: просп. Пилипа Орлика, 22.

2. Спірний договорів укладено більше ніж через два роки після прийняття рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.01.2018 №26 "Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста".

По-четверте, підстави для розірвання договору, передбачені пунктом 3.1.3 договору, відсутні.

По-п`яте, спірні листи про розірвання договору складено за два тижні після дати, визначеної відповідачем як дата розірвання договору.

На думку позивача, відповідач не мав жодних повноважень на розірвання спірного договору в односторонньому порядку.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.03.2020.

16.03.2020 в підготовче судове засідання повноважний представник позивача не з`явився, але 16.03.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В свою чергу повноважний представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2020 відкладено підготовче судове засідання на 17.04.2020.

26.03.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Короткий зміст відзиву та узагальнення його доводів.

Відповідач зазначає, що в межах єдиного алгоритму дій та в межах повноважень, наданих територіальною громадою міста в особі Дніпровської міської ради, закріплених статутом відповідача, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 24.10.2018 №62/36, на підставі Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 (за змінами), Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою міста Дніпра в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, затверджених рішенням Дніпровської міської ради від 19.09.2018 №96/35 (зі змінами) відповідачем здійснено заходи щодо обстеження території міста Дніпра.

10.01.2020 під час здійснення обстеження території комісією відповідача встановлено, що за адресою: просп. Пилипа Орлика, 22, на об`єкті благоустрою, що надано у користування позивачу за договором №5913 ТС від 01.12.2019, фактично суб`єктом господарювання здійснюється використання об`єкта благоустрою міста не за функціональним призначенням у спосіб - розміщення модульних АЗС та АГЗС (резервуарів для зберігання нафтопродуктів та паливороздавальних колонок), що є грубим порушенням пункту 1.2 договору. Крім цього, комісією встановлено на об`єкті благоустрою розміщення тимчасових споруд без паспортів прив`язки, що є порушенням Містобудівної концепції розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Дніпропетровську, затвердженої рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.05.2012 №47/24. Пропозиції комісії за результатами розгляду встановлених обставин - здійснити розірвання договору згідно пунктів 3.1.3, у зв`язку із грубим порушенням відповідачем його умов. Вказане підтверджується Актом комісійного обстеження №СН-02/01/20 від 10.01.2020 та додатками до цього акту.

Відповідач наголошує, що наявність у позивача об`єкту нерухомого майна за адресою у місті Дніпрі, а саме просп. Пилипа Орлика, 22, не свідчать про правомірність розміщення за цими ж адресами модульних АЗС та АГЗС разом з їх тимчасовими спорудами без паспортів прив`язки, а також не доводить факт використання об`єкту благоустрою у порядку визначеному пунктом 1.2 договору.

09.04.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

14.04.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2020 відкладено підготовче судове засідання. Справу ухвалено призначити до розгляду з урахуванням розумності строків розгляду після карантину.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2020 призначено підготовче судове засідання на 19.05.2020.

19.05.2020 до господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та доповнення та уточнення до позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2020 для забезпечення процесуальних прав всіх учасників судового процесу, під час дії карантинних заходів та з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020 призначено підготовче судове засідання на 23.09.2020.

22.09.2020 до господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із перебуванням повноважного представника позивача у відрядженні у місті Києві з метою надання термінової правової допомоги ТОВ "НАФТА АЛЬЯНС ТРЕЙД", (узгодження умов співробітництва, істотних умов договорів та додаткових угод, підписання всіх пов`язаних з цим документів). В підтвердження перебування повноважного представника позивача у місті Києві надано виписку з договору про надання правової допомоги № б/н від 22.01.2020.

23.09.2020 в підготовче судове засідання повноважні представники сторін не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИПЛОМАТ ГРУП" про відкладення розгляду справи відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 15.10.2020

15.10.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у справі, оскільки представник останнього знаходиться на лікарняному.

15.10.2020 в судове засідання повноважні представники сторін не з`явились. Про день, час та місце судового засідання сторонами повідомленні належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2020 розгляд справи відкладено на 16.11.2020.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.112020 здійснено розгляд справи по суті.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.06.2009 по справі №16-рп/2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав, свобод людини і громадянина.

Господарським судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.11.2020, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу, який міститься у справі, окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2019 між відповідачем (далі - відповідач, орган контролю) та ТОВ "ДИПЛОМАТ ГРУП" (далі - ТОВ "ДИПЛОМАТ ГРУП", користувач) укладено договір №5913 ТС про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням (далі - договір №5913 ТС від 01.12.2019), відповідно до пункту 1.1 умов якого орган контролю, що діє від власного імені, на підставі повноважень, наданих територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, надає користувачу об`єкт благоустрою, визначений пунктом 1.2 цього договору, розташований на територіях, які відповідно до сфери контролю, за плату на визначений термін для використання об`єкта не за функціональним призначенням, а користувач зобов`язується використовувати визначений пунктом 1.2 цього договору об`єкт благоустрою та здійснити оплату за тимчасове використання об`єкта благоустрою не за функціональним призначенням відповідно до умов цього договору, виконувати інші обов`язки згідно цього договору.

Пунктом 1.2 договору №5913 ТС від 01.12.2019 визначено, що найменування об`єкту благоустрою, який надається для використання: частина території загального користування - "території багатоквартирної забудови", з видом покриття "внутрішньодворові та внутрішньоквартальні території без твердого покриття" площею 50кв.м.

Місцезнаходження об`єкта благоустрою - у районі проспекту Пилипа Орлика, 22, Центральний район у межах, визначених схемою об`єкту благоустрою, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Право на використання об`єкта благоустрою не за функціональним призначенням виникає у користувача з 01.12.2019 і діє строком до 01.12.2020 (пункт 1.3 договору).

01.12.2019 орган контролю, діючи від власного імені на підставі повноважень, наданих територіальною громадою міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, надав користувачу об`єкт благоустрою, визначений пунктом 1.2 договору, розташований на території, яка віднесена до Сфери контролю, за плату, на визначений термін для використання об`єкта не за функціональним призначенням, а користувач прийняв об`єкт благоустрою визначений пунктом 1.2 договору, що підтверджується Актом приймання-передачі до договору про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням №5913 ТС.

Відповідач повідомленням про розірвання договору від 10.01.2020 №1.9.38 повідомив позивача, що в ході комплексної перевірки інспектором відділу благоустрою підприємства виявлено, що при встановленні тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності порушено вимоги Містобудівної концепції розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Дніпропетровську, затвердженої рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.05.2012 №47/24, згідно з якою підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив`язки тимчасової споруди. На підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.01.2018 №26 відповідачу доручено розірвати укладені договори про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням та здійснити їх розірвання згідно з чинним законодавством. Відтак, відповідач, керуючись пунктом 3.1.3 договору, повідомив позивача про розірвання договору №5913 ТС від 01.12.2019 в односторонньому порядку з 27.12.2019.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правовідносини, які виникають у сфері благоустрою населених пунктів регулюються Законом України "Про благоустрій населених пунктів", норми якого спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування:

а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики;

б) пам`ятки культурної та історичної спадщини;

в) майдани, площі, бульвари, проспекти;

г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки;

ґ) пляжі;

д) кладовища;

е) інші території загального користування;

2) прибудинкові території;

3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;

4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

2. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (статті 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Статтею 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" серед іншого затверджено, що до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Господарський суд звернув увагу, що договором №5913 ТС від 01.12.2019 надано визначення терміну об`єкт благоустрою, як індивідуально визначеного об`єкту, елементу (частини) об`єкту благоустрою, визначений статтями 13, 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" як об`єкт (елемент) благоустрою на момент укладення цього договору.

При цьому, у пункті 1.2 договору №5913 ТС від 01.12.2019 зазначене, що найменування об`єкту благоустрою, який надається для використання: частина території загального користування - "території багатоквартирної забудови", з видом покриття "внутрішньодворові та внутрішньоквартальні території без твердого покриття" площею 50кв.м.

Проаналізувавши зміст положень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та предмет договору №5913 ТС від 01.12.2019, господарський суд вбачає, що сторони вказаних договорів помилково ототожнювали об`єкти благоустрою населених пунктів та земельні ділянки загального користування.

Позивач стверджує, що на земельних ділянках, які сторони у пункті 1.2 договору №5913 ТС від 01.12.2019 помилково іменують об`єктом благоустрою розміщено нерухоме майно останнього, а отже господарський суд доходить висновку, що правовідносини пов`язані з передачею земельної ділянки у користування регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Цивільним кодексом України, нормативно-правовими актами та договором оренди землі, а не договором про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207, визначено, що прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Наразі правове врегулювання питання використання землі під багатоквартирними житловими будинками здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про оренду землі», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

На нормативно-правовому рівні не визначено конкретних норм земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків.

Відповідно до пунктів 1,2,4 статті 42 та статті 83 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Згідно з пунктом "б" статті 80 та частиною 1 статті 83 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Частиною 1 статті 92 ЗК України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 33 цього Закону до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема:

реєстрація суб`єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею;

координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Підпунктом 1 пункту "а" статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до частини 1 статті 122, частини 1 статті 123 і частини 1 статті 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Отже, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, зобов`язання цього органу надати в користування земельну ділянку на підставі договору оренди.

Відповідно до частини 5 статті 126 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. З поняття договору оренди землі наданого статтею 13 Закону України «Про оренду землі» вбачається обов`язок орендаря користуватися земельною ділянкою відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами 1, 4 статті 15 Закону України Про оренду землі встановлені істотні умови та невід`ємні частини договору оренди землі.

Господарський суд констатує відсутність у позивача рішення відповідного органу про надання земельної ділянки; зобов`язання цього органу надати в користування земельну ділянку та договору оренди спірних земельних ділянок.

Укладений сторонами договір взагалі не передбачений чинним законодавством України, оскільки плата за землю провадиться на підставі договору оренди земельної ділянки, який позивачем не укладався.

Господарський суд констатує чинність рішення Дніпровської міської ради від 23.01.2018 №26 Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, яким вирішено усунути наслідки порушень Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 №44/43, шляхом припинення функціонування та демонтажу встановлених тимчасових споруд, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій у місцях загального користування згідно з переліком (пункт 1).

У пункті 3 рішення Дніпровської міської ради від 23.01.2018 №26 Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Дніпропетровська наказано комунальним підприємствам Дніпровської міської ради за наявності укладених договорів про використання об`єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням, договорів передачі в платне користування об`єктів благоустрою вулично-дорожньої мережі та інших договорів оренди тимчасових споруд здійснити їх розірвання відповідно до чинного законодавства (підпункт 3.1).

Господарський суд звертає увагу, що підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 договору №5913 ТС від 01.12.2019 відповідачу надано право в односторонньому порядку розірвати договір з позивачем, в тому числі з підстави грубого порушення останнім умов договору.

Актом комісійного обстеження території №СН-10/01/20/1 від 10.01.2020 (складеного за адресою: просп. Пилипа Орлика, 22) встановлено порушення укладеного договору, яке полягає у розміщенні модульних АЗС та АГСЗС (резервуарів) для зберігання нафтопродуктів та паливороздавальних колонок. Крім цього, розміщення тимчасових споруд без паспортів прив`язки є порушенням Містобудівної концепції, затвердженої рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.05.2012 №47/24.

Також, згідно повідомлення про розірвання договору 10.01.2020 №1.9.38 визначено підставу для розірвання договорів - відсутність паспорту прив`язки тимчасових споруд.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд констатує відсутність у позивача паспортів прив`язки тимчасових споруд, які розташовано у місті Дніпрі за адресою: просп. Пилипа Орлика, 22. Крім цього, саме позивач стверджує, що на спірних земельних ділянках знаходяться не тимчасові споруди, а об`єкти нерухомого майна, що визнається непрямим свідченням підміни природи договорів і укладання замість договору оренди земельної ділянки договору про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням.

Отже, господарський суд бере до уваги, що розміщення тимчасових споруд самовільно заборонено в силу пункту 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, а наявність у позивача об`єктів нерухомого майна за адресами: місто Дніпро, просп. Пилипа Орлика, 22 не свідчить про правомірність розміщення за цими ж адресами модульних АЗС та АГЗС і їх тимчасових споруд без паспортів прив`язки, крім цього не доводить факт використання об`єкту благоустрою, у порядку визначеному пунктом 1.2 договору №5913 ТС від 01.12.2019, про що обґрунтовано вказав відповідач.

Належних доказів на спростування виявлених грубих порушень умов договору №5913 ТС від 01.12.2019 позивач не надав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, господарський суд вважає, що позовні вимоги не є доведеними та є такими, що не підлягають задоволенню.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 124, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252, 254-259, п. 17.5 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИПЛОМАТ ГРУП" (49018, м. Дніпро, вул. Заливна, буд. 30, ) до Комунального підприємства "БЛАГОУСТРІЙ МІСТА" Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75, к. 723, ) про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом (повідомлення про розірвання договору) - відмовити.

Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДИПЛОМАТ ГРУП" (49018, м. Дніпро, вул. Заливна, буд. 30, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2020.

Суддя Н.Е. Петренко