СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Справа № 917/130/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Склярук О.І. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

за участю представників:

від позивача: Близнюк І.В., адвокат, ордер;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу позивача (вх. 2722 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2019 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Сірош Д.М., повний текст якого складено 28.05.2020 року, у справі

за позовом: Фізичної особи - підприємця Стецишина Олександра Михайловича, Полтавська область Кременчуцький район, село Кам`яні Потоки,

до: Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Полтава,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, Полтавська область, м. Кременчук,

про поновлення договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року фізична особа - підприємець Стецишин Олександр Михайлович звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Управління) про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 38,000 га, кадастровий номер :06:000:0243 від 01.12.2011, укладеного між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та фізичною особою підприємцем Стецишиним Олександром Михайловичем, зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за № 00779 (далі - договір оренди землі), строком на 7 (сім) років з моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі; визнання укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі додаткової угоди до договору оренди землі, на умовах визначених позивачем.

Позовні вимоги аргументовано тим, що позивачем вжито всіх необхідних та можливих заходів для поновлення договору оренди землі, у той же час Управління безпідставно ігнорує процедуру поновлення договору оренди землі та ухиляється від укладення додаткової угоди щодо продовження дії договору оренди землі на нових погоджених умовах.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.05.2019 у справі № 917/130/19 у задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду із посиланням на положення статті 14 Закону України "Про оренду землі" та правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 3-312гс16 мотивовано тим, що зміна фактичних площ і меж земельних ділянок з присвоєнням їм нових кадастрових номерів, що відбулося в справі, після укладення договору оренди земельних ділянок, унеможливлює пролонгацію укладеного раніше договору у порядку, передбаченому частинами 1- 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки такі зміни мають наслідком укладання договору оренди земельних ділянок із дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

За висновком суду першої інстанції, ураховуючи припинення існування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243, площею 38,00 га, вимога про поновлення договору оренди земельної ділянки є безпідставною.

Позивач, фізична особа - підприємець Стецишин Олександр Михайлович не погодився із зазначеним судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції встановленим обставинам справи, просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2019 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що недобросовісна поведінка орендодавця в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області порушувала переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди та потребувала судового захисту, що стало причиною звернення до суду.

Вважає, що з відповідей ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що орендодавець не надав жодних обґрунтованих заперечень щодо не відповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону, не заперечував та не пропонував зміни в істотні умови договору, хоча мав таку можливість, але не скористався нею.

На думку скаржника, вимоги відповідача, викладені у листах від 24.10.2018р. та від 09.01.2019р. щодо надання додаткових документів, які не передбачені ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не ґрунтуються на вимогах законодавства і слугують для позивача інструментом для безпідставного зволікання з укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

За твердженням апелянта, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки доводам позивача про дотримання ним процедури поновлення договору оренди землі та права позивача на поновлення договору, оминув ці обставини увагою, хоча їх встановлення є обов`язковим, зважаючи на предмет та характер спору.

Також скаржник зауважує на те, що разом з позовною заявою він звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії, спрямовані на розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області загальною пл. 38,00 га, кадастровий номер :06:000:0243 або її частини до набрання законної сили рішенням суду по даній справі та заборонити будь-яким державним реєстраторам, в т.ч. державним реєстраторам відділу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо зазначеної земельної ділянки до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Проте, судом першої інстанції не розглянута дана заява, яка подавалася з дотриманням усіх вимог, передбачених стс.ст.136,138,139 ГПК України з відповідною оплатою судового збору. Будь-якого рішення за результатами її розгляду позивачу не надсилалося, в ЄДРСР не направлялося та взагалі відсутні в судовому рішенні від 22.05.2019 за наслідком розгляду даної справи по суті.

Апелянт звертає увагу на те, що у відповідь на адвокатський запит ГУ Держгеокадастр листом від 07.03.2019 повідомило, що будь-яких рішень стосовно вказаної земельної ділянки не приймалося та жодних дій не вчинялося. Таким чином, відповідач, незважаючи на обставини, викладені у відповіді на адвокатський запит, вчинив дії щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 з метою її поділу на земельні ділянки з кадастровими номерами :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0416, :06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411.

Крім того, апелянт звертає увагу, що ні місце розташування, ні зовнішні межі, ні сукупна площа землі, якій був присвоєний кадастровий номер :06:000:0243 та яка перебувала в оренді у ФОП Стецишина О.М. в результаті її поділу не змінились, що вбачається з роздруківки з публічної кадастрової карти, посвідченої головою Кам`янопотоківської сільської ради та землевпорядником сільської ради.

На переконання позивача суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку зайнятістю в іншій судовій справі, розглянув справу по суті та прийняв рішення про відмову у задоволені позову.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну каргу позивача залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2019 залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем в ході листування не було досягнуто згоди щодо поновлення договору оренди землі на нових умовах. Відповідно до відомостей публічно - кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0243, площею 38,0000 га - відсутня. Таким чином, договір оренди не може бути пролонгований, оскільки змінилась площа земельної ділянки та кадастровий номер, тобто змінився об`єкт (об`єкт - відсутній).

Зауважує, що позивач бажає поновити договір оренди землі як, на підставі ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України ''Про оренду землі" так і на підставі ч.6 цієї ж норми, разом з цим, поновлення договору оренди землі одночасно з двох підстав є неможливим.

Стверджує, що переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише у разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки, проте при передачі орендодавцем земельної ділянки особі (особам) у власність, інститут переважного права застосовуватись не може навіть при виконанні усіх передбачених законодавством та договором оренди умов попереднім орендарем.

Зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області згідно з вимогами чинного законодавства надано дозволи на розроблення проектів землеустрою громадянам України, учасникам АТО. Крім того, на момент поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 жодних заборон не існувало, тобто поділ вищевказаної земельної ділянки на інші земельні ділянки з присвоєнням відповідних кадастрових номерів відбувся без порушення вимог чинного законодавства.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 у справі № 917/130/19 рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2019 у справі № 917/130/19 скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги апеляційний господарський суд акцентував, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінки доводам позивача про дотримання ним процедури поновлення договору оренди землі та права позивача на поновлення договору, хоча їх встановлення є обов`язковим зважаючи на предмет спору.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що факт скасування кадастрового номеру та поділу земельної ділянки в її існуючих межах та площах на менші земельні ділянки, яким присвоєно нові кадастрові номери, не свідчить про виникнення нового, у розумінні закону, об`єкту цивільних прав, а відтак втрату позивачем права на поновлення орендованої ним земельної ділянки, оскільки фактично ті площі в їх існуючих межах, які перебували в оренді у ФОП Стецишина О.М. як були так і залишились існувати в натурі.

Стосовно істотних умов договору оренди землі, які були запропоновані позивачем у тексті додаткової угоди до договору, апеляційний господарський суд зазначив, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0243, наданої в оренду ФОП Стецишину О.М. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складає 572749,31 грн підтверджена Технічною документацією з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затвердженою рішенням Кременчуцької районної ради Полтавської області від 24.11.2017 та Витягом з Держгеокадастру від 26.09.2018 № 2051/0/212-18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача щодо поновлення договору оренди земельної ділянки на строк сім років та зміна нормативної грошової оцінки землі ґрунтуються на законних підставах та підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 у справі № 917/130/19, Управління звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просило зазначену постанову скасувати та залишити в силі рішення місцевого господарського суду, яким відмовлено у задоволені позову повністю.

Постановою Верховного Суду від 22.09.2020 у даній справі касаційну скаргу Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 у справі № 917/130/19 скасовано, а справу № 917/130/19 передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 917/130/19, зокрема, заначив, що апеляційний господарський суд переглядаючи рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, скасовуючи зазначене рішення та задовольняючи позовні вимоги, не звернув уваги на правові позиції, викладені Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 908/2314/18 (постанова від 16.09.2019) та Верховним Судом у справі № 923/925/18 (постанова від 27.06.2019) та у справі № 925/803/18 (постанова від 19.06.2019) щодо застосування положень частин 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі"; суд не дослідив та не встановив, чи досягнуто між сторонами згоди в процесі погодження нових істотних умов договору оренди землі, як і не надав оцінки відповідним аргументам Управління, які воно навело, зокрема у відзиві на апеляційну скаргу. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що продовження договірних відносин на підставі положень частин 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Сіверін В.І., судді Слободін М.М., Терещенко О.І.

У зв`язку із перебуванням на лікарняному члена колегії судді Слободіна М.М. та необхідністю вирішення питання про відкриття апеляційного провадження і призначення справи до розгляду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сіверін В.І., судді Склярук О.І., Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2020, зокрема, призначено справу до розгляду на 16.11.2020 о 10:30 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2020 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду, призначеному на 16.11.2020 о 10:30 год., в режимі відеоконференції. Проведення відеоконференції доручено Кременчуцькому районному суду Полтавської області (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Майора Борищака, 31).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у даній справі, зокрема, оголошено перерву у судовому засіданні до 25.11.2020 р. о 09:30 год. Проведення відеоконференції доручено Кременчуцькому районному суду Полтавської області (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Майора Борищака, 31).

24.11.2020 від представника позивача супровідним листом надійшла копія постанови Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №917/751/20.

У судовому засіданні 25.11.2020 представник позивача підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

25.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину і великою завантаженістю представника відповідача.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача, судова колегія залишає його без задоволення, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" не було запроваджено змін до ст.273 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду апеляційної скарги. Окрім того, нез`явлення у судове засідання представника відповідача, враховуючи доведення його позиції безпосередньо із відзиву на апеляційну скаргу та не використання останнім можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст.197 Господарського процесуального кодексу України, а також достатність матеріалів справи необхідних для здійснення апеляційного перегляду, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), позиція позивача стосовно оскаржуваного рішення достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі і відзиві на неї доводи, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 22.09.2020 у даній справі, які відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій, під час нового розгляду справи, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2011 між Кременчуцькою районною державною адміністрацією в особі голови Кременчуцької районної державної адміністрації Нагорного Юрія Олексійовича (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Стецишиним Олександром Михайловичем (орендар) укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами пункту 1 якого орендодавець на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 436 від 04.07.2011 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

В оренду передавалася земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0243 загальною площею 38,00 га, з них землі запасу сільської ради контур № 2 - 38,00 га (рілля). Договір укладено терміном на 7 років (пункт 6 договору оренди землі).

Відповідно до пункту 36 договору оренди землі, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за № 00779. Таким чином, строк дії договору до 16.01.2019.

Також, орендодавець та орендар уклали додаткову угоду до договору оренди землі, якою внесли зміни до пункту 7 (щодо розміру орендної плати), пункту 11 та пункту 31 договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011. Усі інші умови договору залишилися незмінними.

Зазначена додаткова угода зареєстрована у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 01263.

Відповідно до пункту 6 договору оренди землі, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З метою реалізації переважного права на поновлення договору, ФОП Стецишин О.М. 02.10.2018 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з листом-повідомленням про поновлення договору оренди, до якого додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

За змістом додаткової угоди, ФОП Стецишин О.М. пропонував орендодавцю поновити договір оренди на сім років та збільшити орендну плату за землю сільськогосподарського призначення державної власності до 12 % від нормативно грошової оцінки землі.

Зазначений лист-повідомлення зареєстровано ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за № С-14247/0/25-18 від 02.10.2018. Одночасно позивач направив лист-повідомлення про поновлення договору оренди із проектом додаткової угоди до Кременчуцької районної державної адміністрації, який було отримано 02.10.2018.

Листом від 08.10.2018 №2175/01-55 Кременчуцька районна державна адміністрація повідомила, що у зв`язку з набранням чинності 01.01.2013 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI внесені зміни до статті 122 ЗК України, згідно з якими районні державні адміністрації позбавлені повноважень щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність або користування.

Ураховуючи наведене, Кременчуцька районна державна адміністрація рекомендувала звернутися до розпорядника земель сільськогосподарського призначення, а саме: до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Листом від 24.10.2018 № 8981/0/26-18 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомило ФОП Стецишина О.М., що у додатках до листа-повідомлення 02.10.2018 відсутні агрохімічні паспорти земельної ділянки станом на час передачі земельної ділянки у користування та станом на час спливу п`ятирічного терміну з моменту передачі земельної ділянки в користування та технічна документація з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, затверджена у відповідності до вимог чинного законодавства. Запропоновано орендарю звернутися з відповідним листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі за місяць до спливу строку договору оренди землі, а також надати на розгляд до Головного управління технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затверджену у відповідності до чинного законодавства та агрохімічні паспорта земельної ділянки.

12.12.2018 ФОП Стецишин О. М. повторно звернувся з листом-повідомленням про поновлення договору оренди, до якого було надано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та, серед іншого, додано технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0243, агрохімічний паспорт поля з показниками за 2012 рік. Даний лист-повідомлення зареєстрований ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за № С-18049/0/25-18 від 12.12.2018.

Листом від 09.01.2019 № 107/0/26-19 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомило ФОП Стецишина О.М., що з 01.01.2019 набрала чинності загальнонаціональна (всеукраїнська) нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Запропоновано врахувати зазначене та вжити відповідних заходів.

Позивач вважаючи, що така поведінка орендодавця в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області є недобросовісною, порушує переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди, звернувся до суду з позовом у цій справі, в якому ініціював поновлення договору оренди землі з підстав, визначених частинами 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 Цивільного кодексу України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону ( ч.1 ст.116 Земельного кодексу України).

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. (ст. 125 Земельного кодексу України).

Суд першої інстанції з посиланням на частину 14 статті 33 Закону України "Про оренду землі", якою встановлено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди, а також правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 25.05.2016р. № №3-312гс16, відповідно до якої, зміна фактичних площ і меж земельних ділянок з присвоєнням їм нових кадастрових номерів, що відбулося в справі, після укладення договору оренди земельних ділянок, унеможливлює пролонгацію укладеного раніше договору у порядку, передбаченому частинами 1, 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки такі зміни мають наслідком укладання договору оренди земельних ділянок із дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди, а відтак підстави для визнання переважного права на поновлення договору оренди та поновлення його на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі" відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що враховуючи припинення існування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243, площею 38,00 га, вимога про поновлення договору оренди земельної ділянки є безпідставною, а тому відмовив у позові.

Колегія суддів не погоджується з даним твердженням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 27 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Отже, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок їх поділу, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Наведена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56 постанови від 29.05.2019).

Таким чином, у цьому разі, дослідження доводів позивача щодо дотримання ним процедури поновлення договору оренди землі та права позивача на поновлення договору оренди землі є обов`язковим.

Згідно з частиною 2 статті 126 Земельного кодексу України, право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.ч. 1,2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 цього Закону передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Істотними умовами договору оренди землі є (ст.15 Закону України "Про оренду землі"): об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору ( ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України).

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано порядок поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 цієї норми).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частини 2-4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно з частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Отже, для продовження договірних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах (частина 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі") або мовчазна згода сторін договору стосовно поновлення договору на тих самих умовах на той самий строк (частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Таким чином стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1-5 зазначеної статті, не є тотожним змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї статті.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 06.02.2019 у справі № 920/752/17, від 16.09.2019 у справі № 908/2314/18, від 16.03.2020 у справі № 917/1549/18.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про поновлення договору оренди землі шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі у редакції, викладеній у проекті додаткової угоди, доданої до позовної заяви. Підставою цих вимог визначено положення частин 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Позивач в обґрунтування позову зазначав, що ним надіслано проект додаткової угоди з новими істотними умовами договору оренди земельної ділянки, зокрема, щодо розміру орендної плати. Проте, відповідач фактично ухилився від укладення додаткової угоди про продовження дії договору на нових узгоджених сторонами умовах.

Так, матеріалами справи підтверджується, що орендар належим чином виконував умови договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011, про що свідчить довідка виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.02.2019р. № 118/02-09, зі змісту якої вбачається, що дійсно між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та ФОП Стецишин О.М. 16.01.2012р. № 00779 укладено договір оренди на земельну ділянку площею 38,00 га кадастровий номер :06:000:0243, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Кам`янопотоківської сільської ради. За період з 2012 року по теперішній час ні райдержадміністрацією, ні сільською радою порушень по використанню вищевказаної земельної ділянки не виявлено, заборгованість по сплаті орендної плати відсутня. В 2017р. ФОП Стецишин О.М. виготовив нормативну грошову оцінку орендованої земельної ділянки за власні кошти і в 2018р. орендна плата склала 6,8%. З 2019р. орендна плата сплачується згідно поданої податкової декларації в розмірі 12% від загальнонаціональної нормативної грошової оцінки, яка становить 574140,41 грн. Згідно квитанцій від 14.02.2019р. оренда сплачена за два місяці поточного року (т.1 а.с.178).

Орендар до спливу строку договору (16.01.2019) неодноразово 02.10.2018 та 12.12.2018 звертався з листом-повідомленням до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк.

До зазначених листів-повідомлень додавав проект додаткової угоди, в якій просив поновити договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011, зареєстрований у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за № 00779, строком на 7 (сім) років: внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011: п.7 розділу "орендна плата" договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 викласти в наступній редакції: "орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та визначається за цим договором у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 38,00 га кадастровий номер :06:000:0243, що складає 572749,31 грн. (згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.09.2018р.), і становить 68729,92 грн. за 38,00 га на рік. Орендна плата вноситься у строки встановлені пунктом 287.3 статті 287 Розділу ХIII Податкового кодексу України на розрахунковий рахунок Кам`янопотоківської сільської ради. Всі інші умови договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011р. є чинними і залишаються без змін.

З відповідей ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 24.10.2018 № 8981/0/26-18 та від 09.01.2019 №107/0/26-19 на листи-повідомлення орендаря, орендодавець не повідомив про своє рішення, вказавши на необхідність надання орендарем технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, агрохімічних паспортів земельної ділянки та повідомивши про необхідність вжиття заходів у зв`язку з набранням чинності з 01.01.2019 загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів (т.1, а.с.133-134).

Листом від 18.01.2019 № 297/0/26-19 відповідач повідомив позивача про те, що з метою ефективного використання землі та наповнення бюджетів місцевих рад Головне управління має намір реалізувати право оренди на земельну ділянку в порядку аукціону (т.1, а.с.171-172).

Разом з цим, умовою для задоволення позовних вимог щодо визнання укладеною додаткової угоди про поновлення строку дії договору по частинах 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", є зміна умов договору оренди землі лише за згодою сторін, а у разі недосягнення такої домовленості щодо істотних умов переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється; недосягнення сторонами домовленостей щодо істотних умов договору при їх зміні виключає поновлення договору оренди землі з підстав переважного права (частина 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16.09.2018 у справі №908/2314/18, від 27.06.2019 у справі №923/925/18.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами не досягнуто згоди щодо нових умов договору. Крім того, відповідачем повідомлено позивача про відсутність наміру продовжувати договірні відносини з останнім щодо зазначеної земельної ділянки.

Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем відмови чи бездіяльності відповідача щодо укладення додаткової угоди в судовому порядку станом на момент звернення до господарського суду першої інстанції з позовною заявою та прийняття оскаржуваного рішення.

Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 21.03.2018 року у справі № 393/155/17-ц (провадження № 61-448св17) зазначено, що переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише в разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки, отже при передачі орендодавцем земельної ділянки особі (особам) у власність інститут переважного права застосовуватись не може навіть при виконанні усіх передбачених законодавством та договором оренди умов попереднім орендарем.

Як свідчать матеріали справи, на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 38,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства у власність фізичним особам - громадянам (як учасникам АТО). Земельним ділянкам присвоєні нові кадастрові номери.

З державного земельного кадастру та Публічної кадастрової карти вбачається, що станом на 04.04.2019р. земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0243 зникла, натомість на її місці з`явилось 19 нових земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0416, :06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411 (т.1, а.с.209-210).

Подану повторно 05.04.2019 позивачем заяву про забезпечення позову суд своєю ухвалою від 08.04.2019 задовольнив та заборонив ГУ Держгеокадастру у Полтавській області приймати рішення та/або здійснювати дії, спрямовані на розпорядження (передачу у власність, користування чи інше речове право) земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 та знаходяться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі (т.1, а.с.201-213).

Таким чином, земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0243 площею 38,00 га було поділено ще до винесення судом рішення у даній справі.

Дії щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 площею 38,0000 га були предметом оскарження ФОП Стецишиним О.М. в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 у справі № 917/751/19, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 у справі № 917/751/19, позов ФОП Стецишина О.М. до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0416, :06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0243 площею 38,00 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зобов`язання Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0243 площею 38,00 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області шляхом поновлення запису в Поземельній книзі, задоволено.

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 917/751/19 закрито касаційне провадження у справі №917/751/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, залишено без задоволення. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 та рішення господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 у справі №917/751/19 залишено без змін.

У постанові від 11.11.2020 у справі №917/751/19 Верховний Суд зазначив, про безпідставність дій Головного управління державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру з поділу вказаної земельної ділянки.

Як вже зазначалось вище, сам лише факт скасування кадастрового номеру та поділу земельної ділянки в її існуючих межах та площах на менші земельні ділянки, яким присвоєно нові кадастрові номери, не свідчить про виникнення нового, у розумінні закону, об`єкту цивільних прав, а відтак втрату позивачем права на поновлення орендованої ним земельної ділянки. Адже фактично ті площі в їх існуючих межах, які перебували в оренді у ФОП Стецишина О.М. як були так і залишились існувати в натурі. Разом з цим, на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 22.09.2020 у даній справі, які відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій, під час нового розгляду справи, колегією суддів встановлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо нових умов договору. Крім того, відповідачем повідомлено позивача про відсутність наміру продовжувати договірні відносини з останнім щодо зазначеної земельної ділянки. В свою чергу, умовою для задоволення позовних вимог щодо визнання укладеною додаткової угоди про поновлення строку дії договору по частинах 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", є зміна умов договору оренди землі лише за згодою сторін, а у разі недосягнення такої домовленості щодо істотних умов переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється; недосягнення сторонами домовленостей щодо істотних умов договору при їх зміні виключає поновлення договору оренди землі з підстав переважного права (частина 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні пдстави для поновлення договору оренди землі, а також не підлягає задоволенню вимога про визнання укладеною додаткової угоди.

Стосовно заперечень скаржника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не розглянув подану позивачем разом із позовом заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити ГУ Держгеокадастру у Полтавській області здійснювати будь-які дії, спрямовані на розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :06:000:0243, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 140 ГПК України щодо розгляду заяви про забезпечення позову. Разом з цим, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення (зокрема, рішення, ухвали) місцевого господарського суду, за результатом вирішення заяв, скарг, в свою чергу заява позивача про забезпечення позову не вирішена судом першої інстанції по суті, а наразі предметом оскарження є рішення місцевого господарського суду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову (після поділу земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0243), яка була задоволена судом.

Доводи скаржника щодо безпідставного відхилення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку зайнятістю в іншій судовій справі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки суд в своєму рішенні, керуючись ст. 56 ГПК України, яка встановлює, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, дійшов висновку про можливість розгляду справи без представника позивача, оскільки доказів неможливості прибуття у судове засідання особисто позивача ФОП Стецишина О.М. суду не надано, правова позиція позивача викладена в позовній заяві та відповіді на відзив.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що хоча суд першої інстанції детально не обґрунтував своє рішення, залишивши поза увагою аргументи учасників справи, проте дійшов вірного висновку, отже правомірним є висновок господарського суду Полтавської області про відмову у задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.11.2020 року.

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Склярук

Суддя О.І. Терещенко