Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р. м. Рівне Справа № 918/988/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни

про стягнення 100 000,00 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: Бурма О.В.;

від відповідача: Пейко А.Б.;

ОПИС СПОРУ

Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи - підприємства Швець Оксани Анатоліївни про стягнення 100 000,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за результатами моніторингу правильності використання власних коштів з`ясовано, що 12 липня 2019 року згідно з платіжним дорученням №136, Профспілковим підприємством санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області перераховано на рахунок фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни 100 000,00 грн. А проте, будь-яких правовідносин між ППФ "Горинь" та ФОП Швець Оксаною Анатоліївною не виникало. Зазначені кошти скеровані відповідачу помилково та отримані відповідачем безпідставно. Відтак мають бути повернуті власнику, тобто позивачу.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що 02 липня 2019 року від Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області через засоби телефонного зв`язку надійшло замовлення на купівлю будівельних матеріалів (перелік та специфікація будівельних матеріалів наведена у видатковій накладній №1 від 02 липня 2019 року), та узгоджено строки їх поставки, а саме: до 30 липня 2019 року на умовах повної передоплати.

З метою виконання вказаного замовлення, 02 липня 2019 року, відповідач, як зазначено у відзиві, підготував договір та рахунок-фактуру №1 від 02 липня 2019 року, які направив 09 липня 2019 року позивачу рекомендованим листом з описом вкладення. Надалі, 12 липня 2019 року, позивач перерахував відповідачу 100 000,00 грн., після чого будівельні матеріали були передані позивачу згідно з актом приймання - передачі №1 від 16 липня 2019 року.

Відповідач стверджує, що на момент відвантаження будівельних матеріалів були відсутні посадові особи позивача з правом підпису первинних бухгалтерських документів. А тому, видаткова накладна № 1 від 16 липня 2019 року та акт приймання-передачі товарів № 1 від 16 липня 2019 року були направлені позивачу рекомендованим листом з описом вкладення згідно з накладною №0118/03-12/03-04/19 від 17 липня 2019 року разом із супровідним листом, яким ставилася вимога повернути належним чином підписані примірники договору купівлі-продажу № 4 від 02 липня 2019 року, видаткової накладеної №1 від 16 липня 2019 року та акту приймання - передачі товару № 1 від 16 липня 2019 року.

Враховуючи вказані обставини, відповідач зазначає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання в засіданні на 24 листопада 2020 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Згідно з платіжним дорученням №136 від 12 липня 2019 року, позивач - Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області () перерахував на банківський рахунок відповідача - ФОП Швець Оксани Анатоліївни (рнокпп НОМЕР_1 ) 100 000,00 грн. В призначенні платежу вказано: "згідно кошторису за 2019 рік без ПДВ".

07 вересня 2020 року позивач (його представник) направив відповідачу лист про повернення безпідставно отриманих коштів у строк не більше 10 днів з моменту отримання вказаного листа.

Зазначений лист скеровано на адресу відповідача яка відповідає даним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Лист повернувся відправнику з відміткою підприємства поштового зв`язку: "за закінченням терміну зберігання".

Доказів повернення сплачених згідно з платіжним дорученням №136 від 12 липня 2019 року коштів, матеріали справи не містять.

Суд також встановив, що 09 липня 2019 року відповідач направив позивачу поштову кореспонденцію. В описі вкладення до направленої позивачу кореспонденції вказано рахунок №1 від 02 липня 2019 року та договір поставки будівельних матеріалів №4 від 02 липня 2019 року. Водночас докази отримання позивачем цього поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.

Крім того, 17 липня 2019 року відповідач направив позивачу рекомендований лист з описом вкладення. В описі вкладення до даного поштового відправлення вказано рахунок на постачання будівельних матеріалів №1 від 02 липня 2019 року, договір поставки будівельних матеріалів №4 від 02 липня 2019 року, акт приймання-передачі № 1 від 16 липня 2019 року, видаткова накладна № 1 від 16 липня 2019 року, супровідний лист. Однак докази отримання позивачем цього поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.

Суд встановив, що надані відповідачем копії договору поставки будівельних матеріалів №4 від 02 липня 2019 року, акту приймання-передачі № 1 від 16 липня 2019 року, видаткової накладної № 1 від 16 липня 2019 року не містять підписів чи відтисків печаток позивача.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, та стосуються повернення майна одержаного без достатньої правової підстави. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними, оскільки відповідач не повернув кошти, які були перераховані йому без правової підстави. В свою чергу відповідач вважає, що перераховані позивачем кошти були сплачені йому як оплата за укладеним сторонами договором поставки.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Касаційний господарський суд вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

А тому, розглядаючи спір про повернення майна одержаного без достатньої правової підстави, суд повинен дослідити наявність договірних зобов`язань між сторонами, які могли б слугувати правовою підставою для отримання грошових коштів.

Як встановив суд, платіжне доручення №136 від 12 липня 2020 року, за яким позивач перерахував відповідачу 100 000,00 грн. містить посилання на призначення платежу: "Згідно кошторису за 2019 рік без ПДВ".

При цьому, суд враховує, що кошторисом є план передбачуваних витрат і надходжень матеріальних і грошових ресурсів, потрібних для нормальної діяльності підприємства, установи, організації.

Також кошторисом є документ, в якому зазначається постатейний перелік витрат на виконання робіт і який є додатком до договору підряду, його невід`ємною частиною. У кошторисі може визначатися ціна договору підряду (стаття 844 Цивільного кодексу України). А для договорів будівельного підряду кошторис є частиною проектно-кошторисної документації. Складання кошторису для договорів підряду в будівництві є обов`язковим (стаття 877 Цивільного кодексу України). Кошторис дозволяє встановити розмір ціни договору, а також чітко визначити складові елементи ціни. Скласти його може як замовник так і підрядник.

А проте, в тексті наданого відповідачем примірника договору поставки № 4 від 02 липня 2019 року відсутні будь-які посилання на кошторис чи інші додатки до договору. Зі змісту цього документа видно, що він стосується поставки товару, а не виконання підрядних робіт. Суд також зауважує, що наданий відповідачем примірник договору № 4 від 02 липня 2019 року не містить підписів чи відтисків печаток з боку позивача.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однак, наданий позивачем платіжний документ не містить посилань на правочин.

Згідно з положеннями статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідач стверджує, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо поставки товару, а тому кошти були сплачені на підставі погодженого договору поставки. Відповідач висловив тезу, що погодження договірних умов між сторонами відбулося у спрощеному порядку внаслідок усної домовленості.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з положеннями статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з нормами статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

А проте, матеріали справи не містить доказів укладення договору між сторонами у письмовій формі або у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Відповідно до положень статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суд констатує, що наданий відповідачем договір поставки №4 від 02 липня 2019 року не містить погодження (підпису) зі сторони Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області.

Водночас видаткова накладна №1 від 16 липня 2019 року та акт приймання - передачі товарів №1 від 16 липня 2019 року також не містять відомостей про отримання товару позивачем.

А отже, суд не встановив обставин щодо укладення договору сторонами даного спору, як шляхом погодження договірних умов у одному письмовому документі чи у спрощений спосіб, так і через підтвердження прийняття до виконання замовлення.

Суд не знаходить підстав для висновків, що дії сторін (зокрема позивача) в даному випадку виявляли їхню волю встановити правовідношення, але не у формі письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо прийняття позивачем товару від відповідача, що могло б бути розтлумачено судом як конклюдентні дії позивача спрямовані на встановлення та підтвердження договірних відносин.

При цьому, направлення відповідачем певної кореспонденції не може свідчити про погодження сторонами умов договору за умов відсутності ствердної відповіді іншої сторони щодо укладення такого правочину.

Суд також ураховує положення статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Зокрема положеннями названої статті унормовано, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такий обов`язковий реквізит як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Однак, відсутність підписів позивача у документах, що нібито підтверджують прийняття ним товарів від відповідача, перешкоджає можливості підтвердити здійснення такої господарської операції.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені обставини, твердження відповідача щодо укладення сторонами спору відповідного правочину про поставку товару, в тому числі у спрощений спосіб, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Інших доказів сторони суду не надав.

Як встановив суд, платіжне доручення №136 від 12 липня 2020 року, за яким позивач перерахував відповідачу 100 000,00 грн. містить посилання на призначення платежу: "Згідно кошторису за 2019 рік без ПДВ". А проте, посилання у платіжному документі на кошторис не свідчить про наявність правових підстав для отримання відповідачем зазначених коштів. Ні позивач, ні відповідач не надали суду вказаний кошторис, що надало б можливість встановити обставини, у зв`язку з чим саме були перераховані відповідні кошти.

У відповідності до частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Враховуючи встановлені обставини, суд робить висновок, що 12 липня 2019 року позивач згідно з платіжним дорученням №136 перерахував відповідачу 100 000,00 грн. без достатньої правової підстави, що в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України спричиняє зобов`язання особи, яка набула таке майно його повернути.

При цьому, неотримання відповідачем вимоги щодо повернення вказаних коштів з підстав закінчення терміну зберігання поштового відправлення, яке було направлено на адресу відповідача, не може обмежувати право позивача на повернення такого майна з причин, що не залежать від його.

Згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду встановлені обставини дають підстави вважати, що 12 липня 2019 року згідно з платіжним дорученням №136 Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області перерахувало на рахунок фізичної особи - підприємства Швець Оксани Анатоліївни 100 000,00 грн. без достатніх правових підстав.

Відтак, оскільки вказані кошти скеровані відповідачу безпідставно, вони мають бути повернуті позивачу, як це унормовано статтею 1212 ЦК України.

Доводи відповідача, щодо перерахування вказаних коштів на підставі укладеного сторонами правочину не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати в сумі 2 102,00 грн. судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області (34506, Рівненська область, Сарненський район, село Степань, ) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. безпідставно триманих коштів та 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області (34506, Рівненська область, Сарненський район, село Степань, ).

Відповідач (Боржник): Фізична особа - підприємець Швець Оксана Анатоліївна ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 25 листопада 2020 року.

Суддя Качур А.М.