ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 року м.Дніпро Справа № 904/1673/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Вечірка І.О., Чередка А.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 (прийняте суддею Красота О.І., повне судове рішення складено 26.05.2020) у справі № 904/1673/20

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення збитків у розмірі 57 968, 34 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення шкоди, завданої недостачею, у розмірі 57 968, 34 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 у справі № 904/1673/20 позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" шкоду завдану недостачею в сумі 57 968, 34 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102, 00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з обставин встановлення недостачі вантажу внаслідок перевезення відповідачем.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, до матеріалів справи не надано документів відправника, що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Згідно накладній відправником вантажу є ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ". Дана позиція підтверджується актуальною на сьогоднішній день судовою практикою, а саме постановою Вищого господарського суду України від 17.01.2017 № 916/851/16.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. За доводами позивача, ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" лише надавало послугу з транспортно-експедиторського обслуговування імпортних вантажів на підставі договору № МШ 20-11/14 МФ/89 від 20.11.2014, укладеного між ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", додаткової угоди № 6 від 04.12.2018 до договору, додатку № 33 від 14.05.2019 до договору. Тобто, в даному випадку ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" на виконання заявки № 85/СТЛ-1345 від 15.08.2019 лише надало послугу з транспортно-експедиторського обслуговування та організацію перевалки імпортних вантажів згідно договору. Вантажовідправником та постачальником фактично є ПРАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", про що зазначено в рахунках-фактурах та є підтвердженням вартості відправленого вантажу.

У постанові Вищого господарського суду України від 17.01.2017 № 916/851/16, на яку посилається апелянт, є іншими обставини справи - позивачем (як вантажоодержувачем) на підтвердження заявлених позовних вимог не надано суду оригіналів залізничної накладної та комерційного акта та надано самостійно ним складену довідку на підтвердження вартості і кількості відправленого вантажу при розрахунку матеріального збитку.

Позивач направив відзив до суду 14.09.2020, проте не підписаний з боку представника. 23.09.2020 направлено повторно належним чином оформлений відзив з клопотанням про визнання причини пропущеного строку повторної подачі відзиву на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" поважною.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 ГПК України).

Враховуючи наведене та незначний термін пропуску строку, апеляційний господарський суд вважає можливим визнати причину пропуску строку подання відзиву на апеляційну скаргу поважною та продовжити строк на подання відзиву.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

18.12.2017 Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Запоріжсталь" (покупець) укладено договір № 2482/20/2017/3424 купівлі-продажу сировинних, топливно-енергетичних чи матеріально-технічних ресурсів, за умовами якого (п. 1.1.) постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти і оплатити товарно-матеріальні цінності на умовах, передбачених даним договором.

У свою чергу, 20.11.2014 між Товариством обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" (експедитор) та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (замовник) укладено договір № МШ 20-11/14 МФ/89 на транспортно-експедиторське обслуговування імпортних вантажів, за умовами якого експедитор від свого імені, але за рахунок замовника зобов`язується виконувати доручення (заявки) останнього з транспортно-експедиторського обслуговування та організації перевалки імпортних вантажів номенклатури замовника в морських портах України, а замовник зобов`язується прийняти надані експедитором послуги, виплатити йому винагороду, а також відшкодувати всі витрати, понесені експедитором на виконання зобов`язань, прийнятих на себе по даному договору.

За умовами п. 2.1.1.1. договору послуги за договором надаються на підставі заявки замовника.

15.08.2019 на адресу Товариства обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" направлена заявка № 85/СТЛ-1345 на організацію перевезення вантажу вугілля антрацит марки АО (25-70) у період серпень-вересень 2019 року, вантажоодержувачем є Публічне акціонерне товариство "Запоріжсталь".

В серпні-вересні 2019 року на виконання договору № 2482/20/2017/3424 вантажовідправником ТОВ "МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ" зі станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці на станцію призначення Запоріжжя - Ліве Придніпровської залізниці на адресу вантажоодержувача Публічного акціонерного товариства "Запоріжсталь" відправлено вагони №№ 55210553, №52578044 - залізнична накладна № 41868092, вагон № 53553210 - залізнична накладна № 41868076, вагони №№ 56122500, 60365210, 56125222, 53546024 - залізнична накладна № 41868084 та вагон № 56151525 - залізнична накладна № 42785675 з вантажем вугілля антрацит марки АО (25-70).

Після прибуття на станцію призначення ст. Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці у вагонах №№ 52578044, 53553210, 53546024, 56151525 за залізничними накладними №№41868092, 41868076, 41868084 та 42785675, була проведена комісійна видача вантажу на підставі ст. 52 Статуту залізниць України.

За результатами видачі вантажу складено комерційні акти, а саме:

У розділі Д комерційного акту №460005/1185 від 31.08.2019, зазначено: "У вагоні № 52578044 значиться тара 23600 кг, нетто 67900 кг. Фактично виявилось брутто 89700 кг, тара з документу 23600 кг, нетто 66100 кг, що менше документу на 1800кг. В комерційному відношенні навантаження нижче рівня бортів 40-60см, рівномірне, вантаж маркований вапном, що відповідає перевізному документу. Маркування порушене, виїмка ліворуч над 5,6 люками, довжиною 300см, шириною 120см, глибиною 50-60см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездвірний люка закриті, просипу вантажу немає.".

У розділі Д комерційного акту №460005/1186 від 31.08.2019 зазначено: "Згідно документу у вагоні № 53553210 значиться тара 22300 кг, нетто 68300кг. Фактично виявилось брутто 87850 кг, тара з документу 22300 кг, нетто 65550 кг, що менше документа на 2750кг. В комерційному відношенні навантаження нижче рівня бортів 30см не рівномірне, вантаж маркований вапном, що відповідає перевізному документу. Маркування порушене, ліворуч виїмки над 1-м люком довжиною 150см, шириною 100 см, глибиною 50см. Над 7 люком довжиною 150см, шириною 100-150см, глибиною 50-60 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездвірний, люка закриті, просипу вантажу немає."

У розділі Д комерційного акту №460005/1182 від 30.08.2019 зазначено: "Згідно документу у вагоні № 53546024 значиться тара 22900 кг, нетто 67700 кг. Фактично виявилось брутто 88350 кг, тара з документу 22900 кг, нетто 65450 кг, що менше документа на 2250 кг. В комерційному відношенні навантаження у вагоні нижче рівня бортів 70 см рівномірне. Поверхня вантажу маркована вапном, що відповідає перевізному документу. Маркування порушене, виїмка праворуч над 1-2-3 люками, довжиною 400см, шириною 150см, глибиною 50см, над 6-7 люками довжиною 300см, шириною 100см, глибиною 20 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездвірний, люка закриті, просипу вантажу немає."

На проміжній станції Миколаїв Одеської залізниці було проведено комерційне зважування вантажу у вагоні №56151525, що прямував за залізничною накладною 42785675, результати якого зафіксовані комерційним актом №415103/22/1286 від 19.09.2019.

У розділі Д комерційного акту №415103/22/1286 від 19.09.2019 зазначено: "По документу вантаж антрацит вага брутто не вказана, тара ПД 23800 кг, нетто з ПД 67850 кг. Фактична маса брутто вагона склала 85800 кг, тара вагона з ПД 23800кг, нетто 62000 кг., що менше документу на 5850 кг. При прийманні потягу виявлено у вагоні 56151525: навантаження не рівномірне, нижче обв`язочного бруса від 1000 мм до 1200мм, з 1 по 7-мий люк маркування відсутнє".

Постачальником Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" було виставлено позивачу на оплату поставленого вугілля марки АО (25-70) рахунок-фактуру № 92774225 від 29.08.2019 на суму 1 191 235, 40 грн., рахунок-фактуру № 92774364 від 28.08.2019 на суму 1 572 780, 24 грн., рахунок-фактуру № 92835794 від 21.09.2019 на суму 5 883 877, 34 грн.

Позивач направив на адресу Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" претензію (вих. № 11/2069271/ВС/ від 27.11.2019), відповідно до якої, посилаючись на вищевказані комерційні акти, в яких зафіксовано ознаки незбереженого перевезення, зазначає, що товариство здійснило розрахунок суми недостачі вантажу у розмірі 57 966, 45 грн. В претензії товариство також звернуло увагу Регіональної філії Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на те, що поставка вугілля на адресу позивача здійснювалась за договором № 2482/20/2017/3424 від 18.12.2017, укладеним з Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", який, в свою чергу, забезпечив перевезення вантажу зусиллями ТОВ "МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ" на підставі договору транспортного експедирування № МШ 20-11/14 МФ/89 від 20.11.2014.

Регіональна філія Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" направила на адресу позивача лист-відповідь (вих. № МЮ-2/702-705 від 11.12.2019), в якому повідомила про те, що претензія на суму 57 966, 45 грн. про нестачу вантажу повертається без розгляду на підставі ст. 115 Статуту залізниць України, оскільки не прикладено документ відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, згідно накладної відправником вантажу є ТОВ "МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ".

Позивач розраховану ним вартість нестачі вантажу мотивував тим, що вагони з вантажем були прийняті залізницею до перевезення без зауважень з боку відправника, вантаж прибув у технічно справному вагоні, враховуючи дані, наведені в комерційних актах відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу у спірних правовідносинах, в силу статті 110 Статуту залізниць, покладається на залізницю.

Позивач вважає, що недостача вантажу виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просив суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 57 968, 34 грн., що і стало причиною спору.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 ГК України підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Частиною 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується із частиною 4 ст. 909 та статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, в даному випадку, норми Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання відшкодування збитків внаслідок нестачі вантажобагажу.

Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 із змінами, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

За приписами ст. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно з ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною 2 ст. 114 Статуту залізниць України визначено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 №862/5083, встановлені норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто.

Позивач вирахував природну втрату 1% маси, зазначеної в перевізних документах

Відповідно до положень статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Враховуючи вище наведене та встановлення обставин невідповідності фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладних, що підтверджується належними доказами, а саме комерційними актами, не надання відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів втрати вантажу не з його вини, а також здійснення позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми збитків, з урахуванням вартості товару та норми природної втрати маси вантажу із застосуванням 1 % маси, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 57 968, 34 грн. вартості нестачі вантажу.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції помилково прийнято рахунки-фактури, надані від ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", як належні докази підтвердження вартості вантажу, оскільки відправником у даній справі є ТОВ "МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ", що суперечить ст. 115 Статуту залізниць, оскільки жодного документа щодо підтвердження вартості вантажу від ТОВ "МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ" як відправника - не надано, колегія суддів апеляційного господарського суду такі доводи вважає безпідставними в силу наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, у правовідносинах з приводу поставки товару (за договором поставки від 18.12.2017 № 2482/20/2017/3424) сторонами є постачальник - ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та покупець ПАТ "Запоріжсталь".

При цьому, ч. 6 ст. 267 ГК України встановлено, що договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.

Вантажовідправником у даних правовідносинах було ТОВ "МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ", яке надавало послуги з транспортного експедирування.

Відповідно до пункту 6 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, до претензійної заяви додаються документи, передбачені статтями 130, 133 Статуту залізниць України, а також розрахунок суми претензії, якщо його не наведено в претензійній заяві. Паперова накладна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються тільки в оригіналах. У разі оформлення перевезення вантажу шляхом електронного документообігу до претензійної заяви додається паперова копія накладної, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем станції призначення або суб`єктом перевезення згідно з чинним законодавством. Кількість і вартість відправленого вантажу підтверджуються згідно зі статтею 115 Статуту залізниць України документом відправника із зазначенням у ньому номера залізничної накладної, за якою відправлено вантаж.

Якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником до претензії може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У даному випадку, позивачем до претензії та до позову надавався договір на транспортне експедирування та рахунки фактичного постачальника (виробника), що є належними доказами вартості вантажу в силу наведеного.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 у справі № 904/1673/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 у справі № 904/1673/20 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 20.11.2020

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя І.О. Вечірко

Суддя А.Є. Чередко