ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.11.2020 Справа№ 914/3030/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС-ЛЬВІВ», м. Львів

про: забезпечення позову (вх. № 3011/20 від 19.11.2020)

у справі № 914/3030/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС-ЛЬВІВ», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУРА», м. Львів

про: стягнення заборгованості

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС-ЛЬВІВ» подало на розгляд Господарського суду Львівської області позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУРА», про стягнення заборгованості в сумі 867 704,47 гривень.

Позивачем подано заяву №3011/20 від 19.11.2020 року про забезпечення позову.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд звертається до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 910/18680/19, за яким забезпечення позову - це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову у цій справі, Позивач послався на те, що предметом спору є стягнення заборгованості на загальну суму 867 704, 47 грн. В обґрунтування забезпечення позову, зокрема зазначив:

- основним видом діяльності відповідача є виробництво іншого верхнього одягу, однак в останнього не працевлаштована жодна швачка, що унеможливлює здійснювати виробничу діяльність і як наслідок відсутність прибутку. Дані факти підтверджуються нотаріально засвідченими заявами свідків гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , які були працівниками Відповідача, що підтверджується копіями їх трудових книжок

- у Відповідача відсутнє майно, за рахунок якого можливо було б задовольнити грошові вимоги, у разі задоволення позову. Згідно довідки №229404534 Товариству з обмеженою відповідальністю «Лаура» належить лише приміщення трансформаторної підстанції літ. «B-2» площею 173, 4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 а при цьому форма власності на дане майно колективна.

- у Відповідача наявне лише рухоме майно (швейне обладнання), яке може бути предметом стягнення.

Разом з цим, положення статті 136 ГПК України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Про обов`язковість належного обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову також зазначив Верховний Суд у постанові від 03.04.2020 року у справі № 904/4511/19. Суд вказав, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання на заяви свідків та їх звільнення з займаних посад не може свідчити про неможливість Відповідачем здійснювати виробничу діяльність та отримувати прибуток. Накладення арешту на рухоме майно та приміщення трансформаторної підстанції літ. «В-2» повністю паралізує роботу підприємтсва, що в свою чергу призведе до неможливості отримувати прибуток та як наслідок позбавить можливості Відповідача бути платоспроможним за зобов`язаннями.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.17 постанови від 26.02.2019 р. у справі №914/1353/16, в п.6.3. постанови від 25.02.2019р. у справі №924/789/18, в п.14 постанови від 25.02.2019р. у справі №922/2673/18).

Перелічені вище обставини за умови відсутності будь-яких інших доказів, на підтвердження зазначених фактів, не надають суду можливості дійти беззаперечних висновків про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання та, відповідно, не можуть визначатися як підстава для вжиття заходів забезпечення позову.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС-ЛЬВІВ» про забезпечення позову по справі №914/3030/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя З.В. Горецька