номер провадження справи 34/156/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 Справа № 908/2370/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій В.А.,

розглянувши матеріали справи № 908/2370/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", ідентифікаційний код юридичної особи 05393056 ( 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", ідентифікаційний код юридичної особи 30105738 (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69А)

про стягнення 21 804,53 грн.

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Кузнецов І.С., довіреність № б/н від 03.01.2020;

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" 21 804,53 грн. збитків.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020 справу № 908/2370/20 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.09.2020 у справі №908/2370/20 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2370/20. Присвоєно справі номер провадження 34/156/20. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 15.10.2020 о 11 год. 20 хв.

12.10.2020 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання 15.10.2020 в режимі відеоконференції.

15.10.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 15.10.2020 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу "Акорд".

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи № 908/2370/20. Перевірив явку представників сторін. Суд оголосив про надходження від позивача на адресу суду клопотання про проведення судового засідання 15.10.2020 в режимі відеоконференції. Також, суд оголосив про надходження від відповідача відзиву на позовну заяву, який прийнятий судом до розгляду.

Судом розглянуто клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

За змістом ч.ч. 5, 7 статті 197 ГПК України суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду, визначеному судом. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Клопотання позивача подано без дотримання п`ятиденного строку, тому залишено судом без задоволення.

За наслідками судового засідання 15.10.2020, у зв`язку з тим, що спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 29.10.2020 об 11 год. 00 хв.

З огляду на те, що представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, судове засідання 29.10.2020 проводилося без фіксування технічними засобами, на підставі ч. 3 ст. 222 ГПК України.

За наслідками судового засідання 29.10.2020, у зв`язку з тим, що спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 17.11.2020 об 11 год. 40 хв.

Після судового засідання 29.10.2020 від відповідача на адресу електронної пошти суду надійшов Акт звірки взаєморозрахунків на суму 105389,12 грн. без ЕЦП.

09.11.2020 від ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання, яке призначено на 17.11.2020 об 11 год. 40 хв., в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.11.2020 №908/2370/20 в задоволенні клопотання ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі №908/2370/20, відмовлено.

17.11.2020 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 17.11.2020 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу "Акорд".

Суд продовжив розгляд справи № 908/2370/20. Перевірив явку представників сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Суд оголосив про надходження від позивача клопотання про долучення доказів, а саме: видаткових накладних за договором поставки від 08.04.2016 №595/2016 та Акту звіри на суму 105389,12 грн., підписаного з боку позивача. Клопотання прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи. Також, суд оголосив про надходження від відповідача Акт звірки взаєморозрахунків на суму 105389,12 грн. без ЕЦП. Роз`яснено, що вказані документи не відносяться до офіційних. Представник відповідача надав суду у судовому засіданні докази направлення на адресу позивача Акту звірки взаєморозрахунків та оригінал Акту звірки взаєморозрахунків на суму 105389,12 грн. Вказані документи прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 08.04.2016 Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» та Товариство з обмеженою відповідальністю «МІК» укладено договір №595/2016. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 у справі №904/5828/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про стягнення заборгованості, стягнуто суму основного боргу у розмірі 273 293,59 грн., 3 % річних у розмірі 3 566,36 грн., 4 473,56 грн. втрат від інфляції. В частині позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 20 885,76 грн. провадження у справі закрито. Загальна сума заборгованості за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 №904/5828/19 склала 285 866,80 грн. Позивач самостійно виконав рішення суду ще 05.03.2020. Проте, відповідач звернувся до приватного виконавця для примусово виконання наказу від 06.03.2020 № 904/5828/20 у зв`язку із чим з відповідача було неправомірно стягнуто 21804,53 грн. Позивач просить стягнути збитки у розмірі 21804,53 грн. на підставі ст.ст. 1166, 1212 ЦК України.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки заявлена сума не є збитками та між сторонами тривають договірні відносини. Крім того, позивач сам неправильно зазначив призначення платежу у платіжних дорученнях.

В судовому засіданні 17.11.2020 прийнято рішення, оголошено його вступну та резолютивну частину.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд

УСТАНОВИВ:

08.04.2016 Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» (далі - покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «МІК» (далі - постачальник) укладено договір №595/2016 (далі - договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію, а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору.

Як зазначає позивач у позовній заяві, стягнення заборгованості за вказаним договором було предметом розгляду у справі №904/5828/19.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 у справі №904/5828/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про стягнення заборгованості, стягнуто суму основного боргу у розмірі 273 293,59 грн., 3 % річних у розмірі 3 566,36 грн., 4 473,56 грн. втрат від інфляції. В частині позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 20 885,76 грн. провадження у справі закрито.

Загальна сума заборгованості за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 №904/5828/19 склала 285 866,80 грн.

06.02.2020 позивач перерахував відповідачу суму у розмірі 3 632,40 грн. згідно із платіжним дорученням від 06.02.2020 № 6365 із зазначенням призначення платежу: оплата по договору № 595/2016 від 08.04.2016, Специфікація № 24 від 03.04.2019, РН-06/12/04 від 12.06.2019.

06.02.2020 позивач перерахував відповідачу суму у розмірі 9058,62 грн. згідно із платіжним дорученням від 06.02.2020 № 6366 із зазначенням призначення платежу: оплата по договору № 595/2016 від 08.04.2016, Специфікація № 24 від 03.04.2019, РН-06/12/03 від 12.06.2019.

26.02.2020 позивач перерахував відповідачу згідно із платіжним дорученням № 7409 від 26.02.2020 суму у розмірі 12 573,21 грн. із зазначенням призначення платежу: оплата згідно рішення суду по справі № 904/5828/19.

05.03.2020 позивач перерахував відповідачу згідно із платіжним дорученням № 8676 від 05.03.2020 суму у розмірі 118 743,77 грн. та згідно із платіжним дорученням №8677 від 05.03.2020 суму у розмірі 141 858,80 грн. із зазначенням призначення платежу: оплата згідно рішення суду по справі № 904/5828/19.

Тобто, станом на 05.03.2020 позивач повністю виконав рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 № 904/5828/19.

Проте, 21.04.2020 за заявою відповідача приватним виконавцем Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. відкрито виконавче провадження № 61882789 про стягнення залишку боргу у розмірі 19 605,03 грн. за наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2020 № 904/5828/20.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. №61882789 від 21.04.2020 накладено арешт на кошти ПАТ «ДМЗ».

22.04.2020 з банківського рахунку позивача стягнуто 21 804,53 грн. (сума заборгованості за наказом від 06.03.2020 №904/5828/20 у розмірі 19605,03 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 2199,50 грн.).

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. від 22.04.2020 № 61882789 виконавче провадження з примусового виконання наказу № 904/5828/19 від 06.03.2020 закрито у зв`язку із повним виконанням.

Тобто, з позивача двічі було стягнуто кошти на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області та витрати виконавчого провадження.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами щодо повернення суми збитків у розмірі 21 804,53 грн. (лист № 107 від 24.04.2020, лист № 107/949 від 12.06.2020).

Листом від 27.05.2020 відповідач пропонував позивачу надати докази оплати на суму 19605,03 грн., які містять призначення платежу «оплата за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 у справі № 904/5828/19».

Також, відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 13.10.2020, в якій зазначив, що після зарахування суми у розмірі 6914,01 грн. заборгованість позивача за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області відсутня та існує заборгованість за поставку товару за накладними РН-07/10/01 від 10.07.2020 та РН-08/06/03 від 06.08.2020 у сумі 22 663,35 грн.

Проте, вказана сума відповідачем так і не повернута у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми збитків у розмірі 21804,53 грн. на підставі ст.ст. 1166, 1212 ЦК України.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Між сторонами існували та продовжують існувати договірні відносини на підставі укладеного договору поставки № 595/2016 від 08.04.2020.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.11.2020 підтвердив, що договір поставки № 595/2016 від 08.04.2016 є діючим та сторонами продовжує виконуватись, та у ПАТ «ДМЗ» існує заборгованість перед ТОВ «МІК» за вказаним договором.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Таким чином, чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), підстави для застосування ст. 1212 ЦК України відсутні.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

Проте, статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння збитків та підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій щодо стягнення заборгованості за договором поставки № 595/2016 від 08.04.2016, в т.ч. шляхом примусового виконання, оскільки договірні відносини між сторонами тривають.

Відповідно до п. 3.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (постанова НБУ від 21.01.2004 № 22 зі змінами) реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Позивач у позовній заяві зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 №904/5828/19 виконано позивачем самостійно ще 05.03.2020. Проте, у платіжних дорученнях неправильно зазначено призначення платежу.

Доказів звернення позивача до відповідача з листом про уточнення призначення платежу за платіжними дорученнями від 06.02.2020 до моменту відкриття виконавчого провадження (21.04.2020) та стягнення заборгованості за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 № 904/5828/19 (22.04.2020) суду не надано.

Право визначити призначення платежу в платіжних документах належить виключно платнику. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №Б8-036-11.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 903/333/17, від 11.03.2020 у справі № 914/4104/15.

Відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 13.10.2020, в якій зазначив, що після зарахування суми у розмірі 6914,01 грн. заборгованість позивача за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області відсутня та існує заборгованість за поставку товару за накладними РН-07/10/01 від 10.07.2020 та РН-08/06/03 від 06.08.2020 у сумі 22 663,35 грн. Згідно із Актом звірки взаєморозрахунків у ПАТ «ДМЗ» існує заборгованість перед ТОВ «МІК» у розмірі 105389,12 грн.

Не надано позивачем і доказів оскарження дій приватного виконавця у випадку незгоди з ними позивача.

Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 23.11.2020.

Суддя А.О. Науменко