РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/11399/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/11399/20

За позовом Фізичної особи-підприємця Щеглова Віталія Сергійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ»

про стягнення 70632,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Щеглов Віталій Сергійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» (далі - відповідач) про стягнення 70632,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що, на підставі укладеного сторонами договору перевезення вантажу №1227/20 від 24.04.2020 та заявки №KVA 200 від 24.04.2020 на перевезення вантажу автотранспортом, позивач прибув на місце завантаження вантажу, але завантаження не відбулося з вини відповідача, у зв`язку із чим позивач просить стягнути плату за перевезення вантажу (суму фрахту) в розмірі 70 632,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/11399/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.09.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив позовні вимоги повністю, з огляду на те, що перевезення вантажу не відбулось у зв`язку з неможливістю відвантаження вантажу, а відтак, враховуючи що позивач не надав підтверджуючі документи щодо перевезення, відсутні підстави для оплати таких послуг. Окрім того, відповідач просить суд стягнути з позивача судові витрати в сумі 10000,00 грн, які він поніс відповідно до договору про надання адвокатських послуг від 15.09.2020.

15.10.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу, факт оформлення заявки на перевезення автотранспортом від 24.04.2020 та обставини, що відвантаження вантажу не відбулось через повідомлення відповідача про неможливість відвантаження, а відтак, оскільки відвантаження товару не відбулось з вини відповідача, останній зобов`язаний оплатити послуги позивача за договором перевезення. При цьому позивач заперечує проти доводів відповідача про те, що перевізник прибув в інше місце завантаження, ніж було вказано в заявці, оскільки відповідач 24.04.2020 о 17 год. 27 хв. електронним листом повідомив про зміну місця завантаження. Також, позивач заперечив вимоги про стягнення витрат на правову допомогу з огляду на їх необґрунтованість.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» як експедитором та фізичною особою-підприємцем Щегловим Віталієм Сергійовичем як перевізником було укладено договір перевезення вантажу №1227/20 (далі - договір перевезення), що визнається сторонами.

За умовами пункту 1 договору перевезення предметом цього Договору є порядок взаємовідносин, які виникають між Експедитором і Перевізником при здійсненні автомобільних перевезень вантажів в міжнародному та внутрішньодержавному сполученнях транспортними засобами Перевізника по замовленням (заявкам) Експедитора. Перевезення здійснюється відповідно до норм Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Інкотермс 2000, чинного законодавством України, а також даного Договору і додатками до нього. Експедитор діє за дорученням Замовника і зобов`язується оплатити Перевізнику вартість перевезення за рахунок коштів, отриманих від Замовника.

Перевізник надає послуги по даному договору в межах здійснення власної підприємницької діяльності. Перевізник в межах цього договору має право залучати інших осіб для здійснення перевезення по маршруту вказаному в замовленні (заявці).

На кожне перевезення оформлюється транспортне замовлення (заявка), яке складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою Експедитора і передається Перевізнику за допомогою факсимільного зв`язку та є невід`ємною частиною Договору. В замовленні (заявці) мають міститися наступні дані: маршрут руху; найменування вантажу; вага вид пакування, кількість місць вантажу; властивості вантажу, що вимагають особливих умов або запобіжних заходів для збереження вантажу під час перевезення, фрахтова ставка, умови оплати, адреси місць завантаження і розвантаження вантажу з указівкою контактних осіб і їх телефонів, дати і часу завантаження, розвантаження (терміни доставки) вантажу.

Після одержання замовлення (заявки) Перевізник підтверджує або відхиляє заявку в письмовій формі протягом 3 годин з моменту її одержання за допомогою факсимільного зв`язку з відбитком печатки підприємства та підпису уповноваженої особи. У випадку відсутності письмового підтвердження протягом зазначеного часу, заявка вважається не прийнятою до виконання (анульованою). Для ідентифікації документів, які передаються по факсу, у Сторін мають бути виставлені на факсі дата і номер телефону. Оригінали даного Договору та замовлень (заявок) з «мокрою» печаткою та підписом уповноваженої особи передаються (пересилаються) протягом 15 (п`ятнадцяти) днів.

Будь-які зміни, внесені в замовлення (заявку), повинні бути оформлені в письмовій формі і підписані обома Сторонами.

Замовлення (заявка) є невід`ємною частиною Договору. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за даним Договором, пріоритетними є умови (відомості), зазначені в замовленні (заявці).

Укладення Договору (заявки) підтверджується складанням товарно-транспортної накладної (CMR).

До зобов`язань експедитора за умовами п. 2.1.5 та 2.1.6 договору перевезення належить, зокрема, пред`явити в установлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; оплатити послуги Перевізника на умовах, зазначених у даному Договорі (заявці).

Відповідно до п. 2.3.2 договору перевізник зобов`язаний забезпечити своєчасне прибуття транспортних засобів, що були зазначені у замовленні (заявці), придатних для перевезення вантажу згідно отриманого замовлення (заявки) на перевезення і повідомити експедитора про прибуття транспортного засобу під завантаження.

За умовами п. 3.16 договору перевезення за ненадання вантажу до перевезення Експедитор сплачує одноразовий штраф Перевізнику в розмірі 1500,00 гривень.

Згідно з п. 4.1 договору перевезення вартість перевезення (ставка) та валюта розрахунків погоджується Сторонами в замовленні (заявці).

Розрахунок за виконане перевезення здійснюється Експедитором протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту надання Перевізником оригіналів документів: даного Договору, замовлення (заявки), акта виконаних робіт, податкової накладної, рахунка-фактури з прикладеною копією товарно-транспортної накладної (CMR) й оригінальних квитанцій за додаткові витрати Перевізника, підтверджених Експедитором (штраф за перевантаження, оплата конвою, наявність наднормативних простоїв під навантаженням, розвантаженням і митним оформленням, штраф за скасування завантаження і т.п.) (п. 4.2 договору).

Договір набирає сили з моменту підписання і діє до 31.12.2020 (п. 7.1 договору).

Відповідач надіслав позивачу заявку № KVA 200 від 24.04.2020 на перевезення вантажу автотранспортом, згідно якої визначив: маршрут: Франція - Україна, згідно CMR, автомобіль: цільномет 20 задній вид завантаження/розвантаження. Окремий автомобіль без довантаження, вага та найменування вантажу: 13, 6 Ldm до 20 т, дата завантаження: 27.04.2020 р. 08:00 ранок, адреса завантаження: Charles De Gaulles Handling Cel IMP Sogaris Batiment 1 Cellule 14& 15 14 Rue De La Belle Borne Zone Fret 8 F 95950 Roissy- Charles -De-Gaulle згідно CMR, місце замитнення: Франція, згідно CMR, місце розмитнення: Україна, згідно CMR, строк доставки (доставка вантажу): до 04.05.2020 (08:00 ранок), адреса розвантаження: 28 Zaporizka str. Postcode 08301 Borispol UA, Borispol згідно CMR, нормативний час очікування: на завантаження і замитнення - 48 годин; на розвантаження і розмитнення - 48 годин; загальний час замовника - 96 годин.

Сума фрахту і порядок розрахунку: 2400 Євро в грн з ПДВ по курсу НБУ на день вивантаження автомобіля по безготівковому розрахунку після розвантаження автомобіля і надання експедитору оригіналів документів (оригінал CMR, копія CMR з мокрою печаткою, 2 акти виконаних робіт, рахунок-фактура, податкова накладна, ліцензія, виписка з ЄДРПОУ, свідоцтво платника податку, договір, заявка), оформлених згідно діючого законодавства, протягом 20-ти банківських днів, якщо відсутні претензії по даному перевезенню.

Як зазначає позивач, 27 квітня 2020 року до 08:00 (ранку) він прибув на місце завантаження - - Aeroport Paris Vatry Rue Louis Bluriot F 51320 Vatry Координати Бюси-Летре 51320, Франція 48.780692, 4.189144, але завантаження вантажу не відбулося, оскільки відповідач повідомив позивача про неможливість відвантаження вантажу.

Відтак, оскільки позивач вчасно подав автотранспорт під завантаження, а перевезення вантажу не відбулось з вини відповідача, позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з відповідача плати за перевезення вантажу (суми фрахту) в розмірі 70 632,00 грн, що обумовлена в заявці № KVA200 від 24.04.2020 на перевезення вантажу автотранспортом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, а відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України та ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що послуга з перевезення - це безпосередньо сама доставка вантажу, який довірений перевізнику іншою особою (відправником) до певного визначеного пункту призначення і за надання такої послуги, яка вважається виконаною після доставки вантажу в пункт призначення, встановлюється провізна плата.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач у заявці визначив місце завантаження: Charles De Gaulles Handling Cel IMP Sogaris Batiment 1 Cellule 14& 15 14 Rue De La Belle Borne Zone Fret 8 F 95950 Roissy- Charles -De-Gaulle згідно CMR.

Позивач на підставі електронного повідомлення, що надійшло на його електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 24.04.2020 з електронної адреси подав автомобіль у місце навантаження: Aeroport Paris Vatry Rue Louis Bluriot F 51320 Vatry. Координати Бюси-Летре 51320, Франція 48.780692, 4.189144.

В подальшому, як зазначає відповідач у відзиві, позивача було повідомлено про неможливість навантаження вантажу.

Таким чином, перевезення вантажу за заявкою № KVA200 від 24.04.2020 на перевезення вантажу автотранспортом фактично не відбулося.

Доказів досягнення мети договору перевезення - доставлення вантажу до пункту призначення і складення визначених умовами заявки документів, які є підставою для здійснення оплати, а саме: оригіналу товарно-транспортної накладної на вантаж (CMR), акту виконаних робіт, рахунку-фактура та інших, під час розгляду справи суду надано не було.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача про виконання ним зобов`язання з перевезення вантажу і як наслідок безпідставність позовних вимог про стягнення провізної плати в загальній сумі 70632,00 грн, так як сама послуга з перевезення вантажу, за яку встановлена заявлена до стягнення плата, не надана.

Частиною 1, 2 статті 917 ЦК України встановлено, що перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором, а відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Так, згідно з ч. 1 ст. 921 ЦК України перевізник за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами).

В пункті 3.16 договору сторони встановили, що за ненадання вантажу до перевезення Експедитор сплачує одноразовий штраф Перевізнику в розмірі 1500,00 гривень.

Отже, уклавши договір перевезення, сторони визначили, що у випадку не надання вантажу до перевезення експедитор сплачує перевізнику штраф у визначеному розмірі, а не саму провізну плату.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про зобов`язання відповідача сплатити провізну плату, оскільки у разі відмови надати вантаж під завантаження, у позивача виникає право вимагати сплати штрафу (п. 3.16 договору перевезення), а також відшкодування фактичних витрат (збитків), пов`язаних з поданням автомобіля під завантаження, а не плату за саму послугу з перевезення, яка фактично надана не була.

Згідно вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Пунктом 4 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок будь-якого учасника справи подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Отже, процесуальним законодавством закріплено не право, а саме обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази, не приховувати їх, оскільки суд, за загальним правилом, не може збирати з власної ініціативи докази, що стосуються предмета спору.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності та враховуючи, що належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності правових підстав для стягнення саме провізної плати за перевезення вантажу (суми фрахту) в розмірі 70 632,00 грн, що обумовлена в заявці № KVA200 від 24.04.2020 на перевезення вантажу автотранспортом на користь позивача суду не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України удовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору належить покласти на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просить покласти на позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, сторона для підтвердження документального понесення нею витрат на правову допомогу має надати суду: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом), платіжні документи про оплату таких послуг та розрахунок таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 та від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Позаяк, відповідач, у підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, під час розгляду справи не надав суду акту приймання-передачі наданих послуг чи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та розрахунок таких витрат, у зв`язку з чим відсутні підстави для розподілу цих витрат.

При цьому судом також враховано, що, як зазначено в самому відзиві, представник відповідача Низька І.О., яка і підписала відзив, подає його у відповідності до частини 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 58 ГПК України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

На підтвердження свої повноважень Низька І.О. надає довіреність б/н від 07.09.2020, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» зокрема, на її ім`я, а також наказ №2 від 01.03.2019, відносно себе, про прийняття її на роботу на посаду помічника адвоката.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, договір про надання адвокатських послуг №15/09-20 від 15.09.2020 укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ», як замовником, та Адвокатським об`єднанням «Місечко та Партнери», як виконавцем, предметом якого є зобов`язання виконавця надати замовнику адвокатські послуги, які визначені даним договором, а замовник зобов`язується прийняти дані послуги та оплатити їх своєчасно. Вартість визначено у розмірі 10000,00 грн.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При цьому, відповідно до пункту 8.2.7 Положення про помічника адвоката, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №113 від 25.09.2015 (зі змінами і доповненнями), помічник адвоката (адвокатського бюро, об`єднання), за умови надання письмової згоди клієнтом адвоката (адвокатського бюро, об`єднання), має право за дорученням адвоката, якщо таке передбачено в договорі із клієнтом, подавати документи (заяви, клопотання, позови, пояснення тощо) виготовлені адвокатом, за підписом і зазначенням процесуального статусу адвоката, в підрозділи правоохоронних та судових органів, до компетенції яких віднесено реєстрацію таких документів, за виключенням випадків подання процесуальних документів в самому процесі слідчої, процесуальної дії, або судовому засіданні.

В той же час, представник відповідача не надав, а матеріали справи не містять документів, які могли б свідчити, про те що Адвокатське об`єднання «Місечко та Партнери» доручило своєму працівнику, а саме помічнику адвоката Низькій І.О. надавати відповідачу правову допомогу у даній справі в межах укладеного договору між відповідачем та адвокатським об`єднанням, а сам факт того, що Низька І.О. перебуває в трудових відносинах з Адвокатським об`єднанням «Місечко та Партнери» не може бути підставою для стягнення витрат на правову допомогу, враховуючи вищезазначені обставини.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Щеглова Віталія Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» про стягнення 70632,00 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 23.11.2020.

Суддя Т.В. Васильченко