ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2020 р.

м. Київ

Справа № 910/9310/20

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Фізичної особи-підприємця Косогорова Миколи Володимировича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування вантажів №29.11.18,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 17.06.2020 ФОП Косогорова Миколи Володимировича до ФОП Захарова Олександра Костянтиновича про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування вантажів №29.11.18.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.07.2020 вказану позовну заяву залишено без руху.

17.08.2020 через канцелярію позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву б/н від 10.08.2020. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020, відповідна справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою від 27.08.2020 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 18.09.2020; відповідачу - заперечень до 25.09.2020.

Позов обґрунтований наступним:

- між ФОП Косогоровим Миколою Володимирович та ФОП Захаровим Олександром Костянтиновичем укладено Договір на надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні №29.11.2018 від 29.11.2018;

- на виконання умов Договору позивачем надані послуги з перевезення вантажу загальною вартістю 41293,00 грн;

- відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконав чим порушив умови Договору №29.11.2018 від 29.11.2018;

- позивачем на адресу відповідача надіслано претензію про сплату заборгованості у розмірі 41293,00 грн, проте остання проігнорована відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується конвертами з ухвалами, що повернуті Господарському суду Київської області № 795 від 29.07.2020 та №795 від 28.08.2020 з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ФОП Косогоровим Миколою Володимирович (перевізник, позивач) та ФОП Захаровим Олександром Костянтиновичем (експедитор, відповідач) укладено Договір на надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні №29.11.2018 від 29.11.2018 (далі - Договір) предметом якого є порядок правовідносин між експедитором та перевізником, що виникають під час планування, реалізації та оплаті транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.3. та 2.4. Договору на кожну окрему загрузку оформлюється транспортне замовлення, яке повинно містити опис умов та властивостей конкретного перевезення і є додатком до даного Договору. Підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (СМR) з відмітками вантажовідправника, перевізника (експедитора), отримувача вантажу та митних органів.

Розрахунки за виконані транспортні послуги здійснюються шляхом банківських переводів експедитором на рахунок перевізника в гривнях, СКВ (USD, EURO) або у російських рублях, за домовленостями, які погоджені сторонами у замовленні на перевезення, якщо інше не домовлено сторонами у додаткових умовах. Оплата штрафних санкцій здійснюється у гривнях по курсу НБУ на дату оплати. Підставою для оплати фрахту експедитором є оригінал рахунку-фактури перевізника в одному примірнику, оригінал СМR-накладної з митними відмітками та відміткою вантажеотримувача про отримання вантажу та оригінали інших додаткових документів вказаних у транспортному замовленні. Для перевізника обов`язково пред`явлення акту виконаних робіт. Вказані документи повинні бути надані не пізніше 30 днів після виконання вантажоперевезення. Ненадання перевізником вказаних документів надає право експедитору відмовити в оплаті фрахту до моменту надання вказаних документів (п. 5.1., 5.2. Договору).

Згідно п. 5.3. Договору строк сплати послуг перевізнику складає 14 днів для сплати у USD, EURO або у російських рублях і 7 днів у гривнях з моменту отримання експедитором документів вказаних у п. 5.2. Договору. При цьому оплата здійснюється у валюті вказаній у транспортному замовленні. Можлива передоплата.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення (договір фрахтування), тож відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За приписами ст. 912 Цивільного кодексу України за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам. Порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу. Відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог. Перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Завантаження (вивантаження) вантажу, що здійснюється відправником (одержувачем) вантажу, має провадитися у строки, встановлені договором, якщо такі строки не встановлені транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ст. 918 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відтак, в матеріалах справи наявна Разова заявка №29.11.2018 до Договору на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автотранспортом №29.11.18 від 29.11.2018 (далі - Разова заявка). З вказаної заявки вбачається, замовлення ФОП Захаровим у ФОП Косогорова Н.В. послуг на перевезення вантажів по маршруту Україна- Польша, віртість перевезення складає 1300,00 евро по курсу НБУ на день вигризки товару.

Так, сторони на виконання умов пункту 2.3. Договору погодили між собою умови та властивості конкретного перевезення, що оформлене вказаною Разовою заявкою.

Як доказ виконання умов Договору позивачем додано до матеріалів справи міжнародну товарно-транспортну накладну №003247 від 30.11.2018, з якої судом встановлено, що позивачем здійснено перевезення вантажу (бочки - мед натуральний) з Київської області, с Мокрець до Польщі, м. Гданськ автомобілем державного номеру НОМЕР_4/ НОМЕР_3 .

Також, з вказаної товарно-транспортної накладної вбачається, що вантаж отримано компанією Cargofruit Sp. z o.o. - 06.12.2018, а отже позивачем належним чином виконано взяті на себе Договором зобов`язання.

До того ж, в матеріалах справи наявний Акт здачі приймання робіт (надання послуг) №06/12/18 від 06.12.2018 , який підписаний обома сторонами та скріплений печатками сторін. Вказаний акт засвідчує факт виконання позивачем послуг, що були погоджені Договором та Разовою заявкою та факт відсутності претензій сторін одна до одної. Загальна вартість робіт за вказаним Актом склала 41293,00 грн.

У зв`язку з не оплатою відповідачем наданих послуг, позивачем направлено на адресу відповідача Претензію на суму 41293,00 грн від 18.03.2019, яка згідно рекомендованого повідомлення № 297 від 21.03.2019 отримана відповідачем, проте залишена останнім без відповіді.

Між тим, як доказ відсутності (не надходження) оплат від відповідача позивачем додано до справи банківську виписку з ПАТ «Приватбанк» від 09.08.2020, з якої вбачається, що за період з 01.02.2019 по 09.08.2020 від відповідача на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 41293,00 грн не надходили.

Відтак, суд на підставі досліджених доказів у справі доходить висновків про наявність порушень з боку відповідача умов Договору №29.11.2018 від 29.11.2018, які виразились у несплаті останнім послуг перевезення вантажу, які були надані позивачем.

Водночас, суд наголошує на тому, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з цим, останній позбавив себе можливості спростувати доводи позивача та надати докази підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, хоча належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом.

Отже, суд вважає позовні вимоги ФОП Косогорова М. В. про стягнення з ФОП Захарова О.К. 41293,00 грн підтвердженими належними та допустимими доказами, доведеними, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Косогорова Миколи Володимировича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) 41293,00 грн боргу та 2102,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.11.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз