У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

20 листопада 2020 року м. Чернігівсправа № 927/1090/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали заяви від 16.11.2020 № б/н Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «МИР» , вул. Князя Чорного, буд. 4, м. Чернігів, 14000 до боржника: Фізичної особи - підприємця Пугача Дмитра Васильовича ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 про видачу судового наказу
ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «МИР» про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Пугача Дмитра Васильовича 15 700,25 грн грошової заборгованості.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань за договором № 070/19 оренди нерухомого майна від 09.12.2019.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс «МИР» заяву разом з доданими до неї документами, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне:

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язкові вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст.150 ГПК України, відповідно до п. 4, 5 ч. 2 якої у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника та обставини, на яких вони грунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведених приписів даних норм, при зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс «МИР» пред`являє вимоги до Фізичної особи - підприємця Пугача Дмитра Васильовича про стягнення 15 700,25 грн грошової заборгованості.

У поданій заяві заявник зазначає, що 09.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс «МИР» (далі - Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Пугачем Дмитром Васильовичем (далі - Орендар), укладено договір № 070/19 оренди нерухомого майна (далі - Договір).

Згідно пункту 1.1. Розділу 1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування приміщення, що розташоване на 1 поверсі будівлі за адресою: м. Чернігів, вул. Князя Чорного, будинок 4, загальною площею 14,6 кв.м., яке складається з однієї кімнати. Мета оренди: розміщення офісу.

Пунктом 4.1., 4.2. Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендарем не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця наперед за місяць, на підставі виставлених Орендодавцем рахунків. Орендна плата становить 2628,00 грн в тому числі ПДВ, з розрахунку 180,00 грн в тому числі ПДВ за 1 кв.м. орендованої площі.

Пунктом 4.3. Договору визначено порядок сплати Орендарем орендної плати. Так, перший місяць оренди: - в розмірі суми визначеної п. 4.2. Договору та суми одноразового гарантійного внеску в розмірі 2628,00 грн. Гарантійний внесок в умовах Договору виконує виключно функцію забезпечення зберігання переданого в оренду майна та підлягає поверненню в кінці терміну дії Договору. Всі наступні місяці оренди сплачуються Орендарем в розмірі суми визначеної п. 4.2. Договору.

До орендної плати зазначеної в п. 4.2.Договору входить вартість орендованого майна (п. 4.4. Договору).

Орендна плата не включає витрати: - комунальних послуг, експлуатаційних витрат щодо оплати за користування телефонним зв`язком та спожиту електроенергію, які оплачуються Орендарем окремо, виходячи з даних лічильника (в разі наявності), що фіксується у відповідному акті або іншому документі, а в разі неможливості їх визначення - з нормативів споживання, які встановлюються на підставі інформації постачальників цих ресурсів (виконавців робіт з постачання ресурсів) пропорційно займаній площі (п. 4.4.1. Договору).

В разі закінчення терміну дії цього Договору, орендна плата сплачується орендарем по день фактичної передачі орендованого приміщення Орендодавцю за Актом приймання-передачі (п. 4.5. Договору).

Як зазначено заявником в заяві, ним були виставлені боржнику рахунки на оплату орендної плати на загальну суму 15 700,25 грн.

Однак, самих рахунків на оплату орендної плати заявником суду не надано.

Також у заяві зазначено, що станом на 31.12.2019 заборгованість за договором становить 15 700,25 грн.

Як вбачається з матеріалів заяви, спірний договір оренди нерухомого майна укладено між сторонами 09.12.2019.

Отже, сума заборгованості по орендній платі станом на 31.12.2019 не може становити 15 700,25 грн, враховуючи те, що розмір орендної плати за Договором становить 2628,00 грн за місяць.

Таким чином, вбачається невідповідність зазначених заявником у заяві обставин справи та матеріалів справи.

Доданий до заяви акт звірки взаємних розрахунків з 01.12.2019 по 31.10.2020 боржником не підписано.

Крім того, у даному акті звірки взаємних розрахунків зазначаються акти виконаних робіт: № ОУ-01301 від 31.12.2019 на суму 1441,15 грн, № ОУ-0026 від 31.01.2020 на суму 2628,00, № ОУ-0100 від 31.01.2020 на суму 62,48 грн, № ОУ-0171 від 29.02.2020 на суму 2628,00 грн, № ОУ-0172 від 29.02.2020 на суму 62,48 грн, № ОУ-0186 від 12.03.2020 на суму 256,49 грн, № ОУ-0173 від 31.03.2020 на суму 2628,00 грн, № ОУ-0200 від 31.03.2020 на суму 62,48 грн, № ОУ-0240 від 31.03.2020 на суму 253,69 грн, № ОУ-0221 від 30.04.2020 на суму 2628,00 грн, № ОУ-0268 від 30.04.2020 на суму 55,16 грн, № ОУ-0275 від 31.05.2020 на суму 2628,00 грн, № ОУ-0301 від 31.05.2020 на суму 55,16 грн, № ОУ-0331 від 30.06.2020 на суму 55,16, № ОУ-0287 від 30.06.2020 на суму 2628,00 грн, № ОУ-0318 від 31.07.2020 на суму 2628,00 грн.

При цьому у заяві про вищезазначені акти виконаних робіт не вказано та до заяви такі акти не додано.

Як вбачається з наданого акту звірки взаємних розрахунків, у боржника існує і інша заборгованість, окрім суми заборгованості орендної плати, передбаченої Договором.

Обставин виникнення цих сум заборгованості заявником не зазначено та не надано відповідних доказів на їх обгрунтування.

За приписами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів визначено у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі -Положення).

Відповідно до п. 2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм (п. 2. 7 Положення).

Як вбачається з наданого акту звірки розрахунків, боржником 01.06.2020 сплачено 5 000,00 грн, згідно платіжного доручення № 6.

У заяві про видачу судового наказу про здійснення боржником часткової оплати не зазначено та первинних документів на підтвердження вищезазначеної оплати заявником суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником не зазначено обставини, на яких ґрунтуються усі його вимоги та не надано доказів на їх підтвердження щодо виникнення такого розміру заборгованості саме за спірним Договором.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Як встановлено судом, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «МИР» про видачу судового наказу не відповідає вимогам, встановленим до її змісту, оскільки в порушення вимог п. 4, 5 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, заявником не зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не подано повного переліку доказів, на яких ґрунтуються його вимоги до боржника та не надано документів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу та якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Комплекс «МИР» (, вул. Князя Чорного, буд. 4, м. Чернігів, 14000) у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Пугача Дмитра Васильовича (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 15 700,25 грн грошової заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун