ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. Справа№ 910/3582/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Руденко В.П.;

від відповідача: Хромихин В.О., Горщар С.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 (повний текст рішення складено 06.08.2020)

у справі № 910/3582/20 (суддя: Андреїшина І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд"

до Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос"

про стягнення 128 223,23 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Позняки Жил-Буд" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 66 600, 00 грн, плату за користування приміщенням за час прострочення повернення приміщення в сумі 30 800, 00 грн, неустойку у вигляді пені в розмірі 20 659, 47 грн, 3% річних з простроченої суми боргу в розмірі 3 777, 16 грн та інфляційну складову бору в сумі 6 386, 60 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у порушення умов договору оренди належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість з орендної плати та плати за користування приміщенням за час прострочення повернення приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" на користь Приватного акціонерного товариства "Позняки Жил-Буд" заборгованості з орендної плати в розмірі 66 600,00 грн, плати за користування приміщенням в розмірі 30800, 00 грн, пеню в розмірі 20659,47 грн, 3% річних в розмірі 3777,16 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 6386,60 грн та судовий збір в розмірі 2 864, 61 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Крім того, скаржник просив суд витребувати у позивача оригінал листів вих. №556 від 20.08.2019 року, № 600 від 06.09.2019 року, № 638 від 20.09.2019 року, № 690 від 09.10.2019 року, №708 від 17.10.2019 року та докази їх відправки з метою огляду у судовому засіданні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник вказав, що жодних претензій до відповідача не надсилалися, листи не надходили та жодним чином не стосуються діючого договору оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 року, тому додані до справи позивачем листи відносяться до інших правочинів, які фігурують в господарських відносинах між сторонами.

Крім того, скаржник вказав що суд першої інстанції не дослідив належним чином строк дії договору оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 року. Договір оренди є діючим, скаржник до теперішнього часу користується приміщенням, а тому стягування за прострочення звільнення є не законним та не може бути використана, як підстава для стягування суми за прострочення звільнення приміщення.

Також, за твердженням скаржника вартість капітального ремонту та поліпшень об`єкту оренди підлягає зарахуванню в рахунок оплати за користування об`єктом оренди.

При цьому, скаржник наголосив на тому, що строк оплати не настав, оскільки підставою оплати є, підписаний сторонами акт надання послуг оренди та отриманий від орендодавця відповідний рахунок ,які є первинними документами та підтверджують факт оренди за відповідний період.

Крім того, за твердженням скаржника суд першої інстанції не дослідив належним чином правовідносини між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лаврік».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 року справу № 910/3582/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020у справі № 910/3582/20 та призначено до розгляду апеляційну скаргу на 06.10.2020 року.

30.09.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що Господарський суд міста Києва об`єктивно оцінивши докази (договір оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 року) правильно встановив , що умовами договору (п.7.2.4) передбачено обов`язок орендаря здійснювати ремонт та усування пошкодження об`єкта оренди за свій рахунок без наступного відшкодування орендодавцем. Також, про відсутність між сторонами договору домовленостей про зарахування вартості ремонту в рахунок орендної плати (в тому числі в спірний період) свідчить те, що відповідачем в період з 09.01.2019 року по 07.08.2019 року здійснювалась часткова сплата заборгованості за договором (копії виписок по особовим рахункам до відзиву на апеляційну скаргу).

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3582/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 року у справі № 910/3582/20 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О. Оголосив перерву у розгляді апеляційної скарги Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020у справі № 910/3582/20 до 10.11.2020 року своєю ухвалою від 06.10.2020 року.

06.10.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд рішення господарського суду скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Крім того, представник відповідача у відповіді на відзив на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що додані позивачем до позову, листи вих. №556 від 20.08.2019 року, №600 від 06.09.2019 року, №638 від 20.09.2019 року, №690 від 09.10.2019 року, №708 від 17.10.2109 року не можуть вважатися озерненням саме за договором оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 року, оскільки містять посилання на інший договір, з іншим номером, від іншої дати.

02.11.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги у яких відповідач, зокрема зазначив, що оскільки позивач не надав, не надсилав рахунки, а строк прострочення оплати починається з дати отримання орендарем відповідних рахунків, то слід вважати, що факт прострочення відсутній, а момент оплати не настав.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3582/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв матеріали справи № 910/3582/20 з розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 року у справі № 910/3582/20 до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М. своєю ухвалою від 10.11.2020 року.

Представники відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 10.11.2020 року підтримали доводи апеляційної скарги та просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 10.11.2020 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.08.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Позняки Жил-Буд" (орендодавець) та Приватним підприємством "Інвестиційна компанія "Плутос" (орендар) було укладено договір оренди № 06/2017-1 (далі - договір), відповідно до умов якого орендар приймає в тимчасове, платне користування "Об`єкти Оренди" приміщення в комплексі будівель за адресою : Україна, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2, а саме: орендовані площі вказуються у додатках до цього договору та складаються відносно до кожного орендованого приміщення.

Відповідно до п. 4.1. договору строк оренди за цим договором починається з моменту прийняття орендарем від орендодавця приміщення за актом приймання-передачі, відповідно до умов цього договору. Строк оренди становить 1 рік з дати прийняття по кожному приміщенню окремо. Орендар вступає в строкове платне користування приміщення за договором не раніше дати підписання сторонами вказаного акту приймання-передачі.

Згідно з п. 4.2. договору строк оренди, який визначений у п.4.1. договору по його закінченню, за існуючою згодою сторін продовжується автоматично на один рік, за умови відсутності будь-яких порушень договору з боку орендаря. Строк оренди припиняється у випадках дострокового розірвання договору, закінчення строку оренди, а також у інших випадках передбачених чинним законодавством та цим договором. Користування приміщенням після закінчення строку оренди, визначеного у п.1. договору, а також після дострокового припинення (розірвання) договору не допускається.

Орендар сплачує щомісячну оренду плату шляхом банківського переказу на поточний рахунок орендодавця, який зазначено у цьому договору або на інший рахунок, про який орендодавець може повідомити орендаря у письмовій формі принаймні за 5 робочих днів до дати виставлення рахунку. Факт виконання зобов`язань по цьому договору посвідчується сторонами шляхом підписання акту виконаних робіт. До 5 числа місяця, наступним за звітним, сторони підписують акт виконаних робіт - надалі акт. У випадку неповернення орендарем та/або не надання мотивованої відмови від підписання акту, який був складений, підписаний, наданий та/або надісланий орендодавцем на адресу орендаря, протягом 10 календарних днів з моменту вручення та/або відправлення, цей акт вважається прийнятим та підписаним орендарем (п.5.4. договору).

Відповідно до п. 6.3. договору ремонт загальних систем електро-, тепло- водопостачання та водовідведення проводиться орендодавцем за власний рахунок, за виключенням випадків пошкодження таких систем з вини орендаря. Поточний ремонт систем електропостачання в межах приміщення орендар здійснює за рахунок власних коштів.

Згідно п.п. 8.1., 8.2. договору після закінчення строку оренди, вказаного у п.4.1. договору, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване приміщення в день закінчення строку оренди за актом здачі-приймання приміщення. У випадку дострокового розірвання договору внаслідок виникнення будь-якої з обставин, передбачених цим договором, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю за актом здачі-приймання орендоване приміщення протягом 10 календарних днів з дня припинення договору, але у будь-якому випадку не пізніше 15 календарних днів з дня направлення орендодавцем орендарю письмового повідомлення про розірвання цього договору.

У випадку дострокового розірвання цього договору з підстав, зазначених у пунктах 10.2.1.-10.2.6.цього договору, або у всіх інших випадках, у тому числі з ініціативи орендаря, за умови відсутності інстотних порушень договору з боку орендодавця, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю всю заборгованість існуючу на момент розірвання договору (п.9.3. договору).

Згідно п.9.7. договору при здійсненні орендарем будь-якого ремонту приміщення він несе повну матеріальну відповідальність за якість та безпе6ку проведених будівельних робіт та за пошкодження майна орендодавця та третіх осіб, які можуть виникти у зв`язку з таким ремонтом приміщення.

Відповідно до п.9.10. договору орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю неустойку (пеню), що належить до сплати орендодавцю відповідно до умов цього договору, не пізніше 10 календарних днів з дня отримання вимоги про це від орендодавця.

Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли до взаємної згоди про те, що даний договір не може бути розірваним сторонами у односторонньому порядку, крім випадків, передбачених законом і цим договором.

Відповідно до пунктів 10.2.-10.3. цей договір припиняє свою дію при закінченні строку оренди, а також при достроковому розірванні договору за ініціативою орендодавця:

- якщо орендар використовує приміщення всупереч вимогам цього договору, у т.ч. з порушенням призначення (цілей оренди) приміщення;

- якщо орендар умисно та/або з необережності погіршує стан приміщення або комплексу;

- якщо орендар не вносить, вносить не в повному обсязі орендну плату та/або інші платежі, у тому числі компенсацію спожитих комунальних послуг, передбачені цим Договором, протягом одного місяця або систематично (2 або більше разів) затримує їх оплату;

- якщо заборгованість орендаря перед орендодавцем по сплаті орендної плати та інших платежів, - еу стойки (пені), передбачених цим договором, становить суму, що дорівнює двомісячній орендній платі;

- якщо орендар без згоди орендодавця передав приміщення у користування іншій особі;

- якщо орендар без письмової згоди орендодавця здійснив ремонтні роботи в приміщенні.

Про розірвання договору з підстав, визначених п.п.10.2.1.-10.2.6. договору, орендодавець письмово повідомляє орендаря повідомленням (рекомендованим листом) про розірвання договору на адресу орендаря зазначену у статті 11 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 2 до договору, яким строк оренди приміщення продовжено до 29.12.2019 року та встановлено вартість місячної орендної плати з 01.01.2019 року - 30800, 00 грн в т.ч. ПДВ 5133, 33 грн.

20.08.2019 року, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач листом № 556 повідомив відповідача про дострокове розірвання договору на підставі п.п.10.2., 10.2.3. договору з 31.08.2019 року, оскільки останній у порушення умов договору оренди належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, що підтверджується фіскальним чеком від 20.08.2019 року (а.с. 20).

Тобто, договір оренди припинив свою дію 31.08.2019 року за ініціативою позивача (орендодавця) на підставі п. 10.2.3 договору.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції не дослідив належним чином строк дії договору оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 року, оскільки останній є діючим, скаржник до теперішнього часу користується приміщенням.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не передав орендовані приміщення за актом здачі-приймання, як того вимагає п. 8.2 договору.

Так, позивач неодноразово повідомляв відповідача про дострокове розірвання договору з 31.08.2019 року, просив сплатити заборгованість та повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі, що підтверджується листами № 600 від 06.09.2019 року, № 638 від 20.09.2019 року, № 690 від 09.10.2019 року, № 703 від 17.10.2019 року, що підтверджується фіскальними чеками (а.с. 75, 77, 79, 81).

Відповідно до частини 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Оригінали вищевказаних листів були оглянуті в судовому засіданні судом апеляційної інстанції.

25.02.2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 100 від 24.02.2020 року з вимогою сплатити заборгованість, що підтверджується описом вкладення, накладною та фіскальним чеком (а.с. 33-36).

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що жодних претензій до відповідача не надсилалися, листи не надходили та жодним чином не стосуються діючого договору оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 року, тому додані до справи позивачем листи відносяться до інших правочинів, які фігурують в господарських відносинах між сторонами.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги твердження позивача, яке на спростовано скаржником, що між сторонами існував лише один договір оренди №02/2017-1 від 01.08.2017 року, предметом якого є тимчасове платне користування приміщеннями виробничо-побутового корпусу загальною площею 560, кв.м. за адресою: смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2п. Будь -яких інших договорів оренди між позивачем та відповідачем не укладалось.

Тобто, допущені описки під час складання вищезазначених листів (дата та номер договору), не можуть вважатися такими, що свідчать про регулювання правовідносин за іншими правочинами.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що в листі позивача №638 від 20.09.2019 року, зокрема було зазначено, що при друці листів №556 від 20.08.2019 року та № 600 від 06.09.2019 року були допущені технічні помилки.

Відповідач відповіді на дану претензію не дав, заборгованість не сплатив.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (п.п. 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (629 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором оренди № 06/2017-1 від 01.08.2017 року, зокрема, останній не сплатив заборгованість орендної плати, яка утворилась в період з 01.01.2019 року по 31.08.2019 року та після припинення дії договору не звільнив орендовані приміщення та не підписав акт здачі-приймання (повернення) приміщень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 66 600, 00 грн та орендної плати за час прострочення повернення приміщення в розмірі 30 800, 00 грн за період 01.01.2019 року по 31.09.2019 року .

Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів сплати вказаної суми.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що вартість капітального ремонту та поліпшень об`єкту оренди підлягає зарахуванню в рахунок оплати за користування об`єктом оренди, з огляду на наступне.

В якості правової підстави відповідачем наведено ч.1 та 3 ст. 778 Цивільного кодексу України, де зазначається, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги умови п.7.2.4. договору, відповідно до якого орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати за свій рахунок поточний ремонт приміщення та устаткування/обладнання, інженерних систем та комунікацій, що знаходяться в приміщенні, забезпечувати їх регулярне технічне обслуговування і профілактичний ремонт в такому обсязі і з такою періодичністю, з якою це необхідно для нормального функціонування Приміщення. Забезпечити належне збереження приміщення та комунікацій, їх експлуатацію і санітарне утримання, запобігаючи їх пошкодженню або псуванню. Не допускати перевантаження електромереж приміщення. Всі пошкодження приміщення, устаткування/обладнання, що знаходиться в них, комунікацій, а також місць загального користування, вчинені орендарем, його агентами, робітниками, та/або відвідувачами, ремонтуються, відновлюються та/або замінюються орендарем за власний рахунок без наступного відшкодування орендодавцем.

Згідно п.7.2.6. договору орендар зобов`язаний не здійснювати будь-які види перепланування, переобладнання, внутрішнього та зовнішнього вдосконалення, оздоблювання та поліпшення приміщення, його реконструкцію, зміну схеми діючої електропроводки та іншим чином не переробляти приміщення для цілей оренди на свій розсуд без попередньої письмової згоди на це орендодавця. Реалізацію письмово погоджених з орендодавцем змін у приміщенні орендар здійснює за свій рахунок.

Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано доданих належних та допустимих доказів домовленості між сторонами щодо проведення будь-яких видів ремонту приміщення та відшкодування позивачем вартості ремонту об`єкта ремонту, шляхом зарахування в рахунок орендної плати за договором.

При цьому, лист, на який посилається відповідач №01/17 від10.01.2018 року (а.с.158) не підтверджує погодження належною особою. Так, позивачем, зокрема зазначено, що йому не відомо, хто є автором резолюції на вказаному листі «погоджую, за умови дотримання ДБН» та підпису під цією резолюцією.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що строк оплати не настав, оскільки підставою оплати є, підписаний сторонами акт надання послуг оренди та отриманий від орендодавця відповідний рахунок ,які є первинними документами та підтверджують факт оренди за відповідний період, колегія суддів відзначає наступне.

Так, за твердженням позивача, останній надавав відповідачу рахунки і акти наданих послуг шляхом персонального вручення представнику відповідача, що підтверджується частковою сплатою відповідачем орендної плати. Розмір орендної плати згідно договору визначений і є сталим тому посилання відповідача на відповідні обставини є неправомірними.

При цьому, колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення відповідача до позивача стосовно надання відповідних рахунків на сплату орендної плати та актів наданих послуг незважаючи на факт використання приміщень за умовами договору протягом спірного періоду, що не заперечується скаржником.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що спірне приміщення передане в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Лаврік», що підтверджується копією додатку №1/1 до додатку 1 до договору оренди №10/2019-К від 01.10.2019 року «План (схема) приміщення виробничо-побутового корпусу, що знаходиться за адресо: смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2-П, загальною площею 560кв.м.».

Таким чином, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що об`єкти оренди визначені спірним договором є іншим ніж об`єкт оренди за діючим договором оренди №10/2019-К від 01.10.2019 року.

При цьому, твердження скаржника, що суд першої інстанції не дослідив належним чином правовідносини між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лаврік», не спростовують висновків суду першої інстанції та не є безумовною підставою для скасовування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 66 600,00 грн та плати за користування приміщенням в розмірі 30800, 00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ст. 218 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового. зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 9.2.2. договору у випадку неповної сплати або несплати в строк, встановлений цим договором, відповідної щомісячної орендної плати, та/або відшкодування орендодавцю платежів, передбачених статтями 5 та 6 цього договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки (пені) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період за який нараховується неустойка (пеня) від суми заборгованості за кожний день прострочення до повного виконання орендарем свого зобов`язання по сплаті відповідних платежів за договором.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 20659,47 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3777,16 грн та інфляційних нарахувань в розмірі 6386,60 грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що договір розірвано, а відповідач продовжує користуватися спірним приміщенням, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 року у справі № 910/3582/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 року у справі №910/3582/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3582/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у випадку, порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 18.11.2020 року.