РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

13.11.2020Справа № 910/9682/20
За позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро рівер груп"

про стягнення 21 336,00 грн.
суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю ДНІПРО РІВЕР ГРУП про стягнення 21336,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договору №92/В33-2019 від 03.06.2019 про закупівлю товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 відкрито провадження у справі № 910/9682/20 та призначено засідання на 14.08.2020.

03.08.2020 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

11.08.2020 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на відзив.

14.08.2020 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

19.08.2020 відділом діловодства суду від відповідача отримано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 01.09.2020 розгляд справи призначено на 25.09.2020.

25.09.2020 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

У зв`язку з виходом судді Мельника В.І. з лікарняного, справа підлягає призначенню до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 призначено розгляд справи на 13.11.2020.

В судове засідання 13.11.2020 представник позивача з1явився, просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання 13.11.2020 представник відповідача з`явився, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.11.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України,як замовником та відповідачем, як учасником укладено Договір №92/ВЗЗ-2019, відповідно до умов якого відповідач зобов`язується у визначені Договором строки поставити Позивачу якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору, а Позивач - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2. розділу 1. Договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 021:2015-15540000-5- Сирні продукти (сир твердий сичужний)-110 000 кг. (далі Товар).

Пунктом 10.1 розділу 10 Договору сторони узгодили між собою, що Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

Пунктом 7.7 розділу 7 Договору сторони домовилися, що строк позовної давності три роки застосовуються для вимог про стягнення з Відповідача штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 7.1. розділу 7 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим Договором.

Підпунктом 7.4.1. пункту 7.4. розділу 7 Договору сторони узгодили між собою, що за поставку Товару з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 2% вартості Товару поставленого з порушенням таких вимог.

Так, Позивачем було направлено Відповідачу заявку № 78/5/7-1685 від 01.08.2019 (цінний лист з описом вкладення № 847 від 02.08.2019, який підтверджується фіскальним чеком № 847) про необхідність поставки 7 000 кг. Товару загальною вартістю 1 066 800,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 499 від 04.09.2019 Відповідачем було поставлено Товар на склад Позивача за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А, у кількості 7 000 кг. на загальну суму 1 066 800,00 грн.

Позивач зазначив, що під час приймального контролю Товару, комісією Позивача встановлено факт поставки Товару з порушенням вимог щодо маркування, які визначені розділом 8 ДСТУ 4421:2005 та зазначені в акті № 78/5/8-197 від 04.09.2019, а саме:

на маркуванні головок сиру (споживчій тарі) відсутні дані про вагу товару:

на ящиках (транспортній тарі) відсутній маніпуляцій ний знак «Вантаж що швидко псується».

Позивач зазначає, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку, 27.09.2019 поштовим відправленням, Відповідачу була направлена претензія від 27.09.2019 № 78/6-2261 про сплату штрафу в розмірі 21 336,00 грн. за порушення вимог щодо маркування.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. розділу 7 Договору , сума претензії Позивача до Відповідача за порушення поставки Товару з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування, становить 21 336,00 грн.

30.10.2019 до Позивача за реєстраційним індексом № 2030 надійшла відповідь Відповідача № 434 від 30.10.2019 на претензію Позивача, в якій зазначено, що Відповідач не згоден на його думку з безпідставною та необгрунтованою претензією Позивача.

Позивач просить суд стягнути із відповідача 21 336,00 грн. штрафу в зв`язку із порушенням умов Договору.

Відповідач заперечив, проти задоволення позовних вимог, зазначивши що вважає їх безпідставними.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню , враховуючи наступне.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони умовами Договору передбачили порядок складання документів, які б підтверджували факт отримання товару належної чи не належної якості (Акти).

Відповідно до п. 2.3. Договору під час поставки кожної партії Товару, Замовник протягом двох робочих днів проводить обов`язкову перевірку якості та безпечності (органолептична перевірка) Товару, що постачається Учасником (далі - контрольні заходи).

Згідно з п. 2.3.1 Договору результати проведення контрольних заходів оформляються актом приймального контролю, який підписується Представником Замовника, що здійснював перевірку, та представником Учасника. У випадку відмови від підпису цього акту однією із Сторін цього Договору, запис про таку відмову зазначається в акті і підписується відповідно другою із Сторін цього Договору.

Під час проведення контрольних заходів, Учасник на вимогу Представника Замовника зобов`язаний протягом 24 год надати в паперовому або електронному вигляді документи про відповідність - декларація (в тому числі декларація про відповідність), або висновок, або документ, що підтверджує виконання визначених законодавством вимог, які стосуються об`єкта оцінки відповідності.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору Акт приймання товару на зберігання оформлюється лише після завершення контрольних заходів з обов`язковим зазначенням в Акті приймання їх результатів, але не більше 5 календарних днів після проведення контрольних заходів.

Відповідно до п. 5.6 Договору Замовник (одержувач) має право не приймати товар за кількістю та якістю, у разі виникнення сумніву щодо якості, маркування та етикування, фасування, стану упаковки Товару після проведення огляду, на строк достатній для встановлення відповідної якості товару.

У випадках, що не обумовлені договором при прийманні товару діє Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю №П-7 от 25.04.66 року.

Пунктом 16 Інструкції П-7 передбачено, при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркуванню поставленої продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (стандартам) договору або даним, що вказані в маркуванні та супровідних документах, підтверджуючих якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє приймання продукції та складає акт, в якому вказується кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів.

За результатами приймання продукції за якістю та комплектністю з участю представників, складається акт про фактичну якість та комплектність товару (п. 29 Інструкції П-7).

Як вбачається із матеріалів справи сторонами не надано актів які передбачені умовами Договору, та відповідно до яких можна встановити факт поставки товару з порушенням вимог маркування.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ст.. 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині основної заборгованості не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.11.2020.

Суддя В.І. Мельник