ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2020 р. Справа№ 927/401/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від відповідача: адвокат Коленченко О.О., на підставі ордеру серії СВ № 1007019 від 20.10.2020

інші учасники явку своїх представників у судове засідання не забезпечили

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року (повний текст складено 05.08.2020 р.)

у справі № 927/401/20 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

до Фермерського господарства "Інтер - Агро - База"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

1. Короткий зміст позовних вимог:

1.1. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом, у якому просило витребувати з незаконного володіння Фермерського господарства "Інтер - Агро - База" (далі - ФГ "Інтер-Агро-База") на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області) земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:3066, площею 2га, розташовану на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області (а.с. 1-4).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянин України ОСОБА_1 , надавши недостовірну інформацію про те, що ним на час звернення (29.12.2016) не було використано право на безоплатне отримання земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, протиправно, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області №25-10958/14-17-сг від 13.07.2017 набув із державної в приватну власність земельну ділянку площею 2,0000га, кадастровий номер :06:001:3066, розташовану на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області, яку в подальшому ним було відчужено за договором купівлі - продажу від 14.02.2019 ФГ "Інтер-Агро-База", що є добросовісним набувачем.

1.3. На думку позивача, оскільки спірна земельна ділянка вибула із державної власності поза волею власника - держави, наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 13.07.2017 №25-10958/14-17-сг прийнято з порушенням вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України, в ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, як розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення є достатні підстави для її витребування в порядку ст. 388 ЦК України в добросовісного набувача ФГ "Інтер - Агро - База".

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

2.1. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/401/20 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 123-138).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

3.1. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернулося з апеляційною скаргою в якій просить - "скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року у справі № 927/401/20 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги".

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

4.1. У апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що наказ від 13.07.2017 №25-10958/14-17-сг прийнято з порушенням вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України, а тому, з посиланням на викладену у постанові Верховного Суду України від 15.03.2017 у справі №916/2130/15 правову позицію, зазначає, що розпорядження не у спосіб та поза межами передбачених законом повноважень не може оцінюватись, як правомірне вираження волі з боку держави.

4.2. Судом не враховано, що органи Держгеокадастру не здійснюють державну реєстрацію речового права, а здійснює лише державну реєстрацію земельних ділянок.

4.3. У витягах з ДЗК станом на 19.06.2020 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.06.2020 №213084735 не зазначено підставу набуття права на земельну ділянку площею 0,9999 га з кадастровим номером :000:0278.

5. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

5.1. Відповідач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

6. Розподіл справи:

6.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 року, матеріали судової справи № 927/401/20 разом з апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Агрикова О.В.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі № 927/401/20 залишено без руху встановлено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

6.3. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернулось із заявою про усунення недоліків.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року у справі № 927/401/20 та повідомлено учасників справи про те, що судове засідання відбудеться 20.10.2020 р.

6.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 р. розгляд справи відкладено на 17.11.2020 р.

7. Інші процесуальні дії у справі:

7.1. Позивач та третя особа у судове засідання 17.11.2020 р. явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 138 та довідкою про повернення направленого на повідомлену суду адресу третьої особи ухвали про відкладення розгляду справи з підстав "адресат відсутній за вказаною адресою".

7.2. 16.11.2020 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справ, обґрунтоване з посиланням на погіршенням епідеміологічної ситуації та те, що позивачем призупинено відрядження своїх працівників.

7.3. У судовому засіданні 17.11.2020 р. представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання заперечував, апеляційну скаргу просив розглядати без участі представника скаржника.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд "відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1)неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2)перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження."

Тобто положеннями вказаної статі визначено, що розгляд справи може бути відкладено у випадку неможливості явки представника сторони у судове засідання за наявності обґрунтованих причин такої неявки та за умови дотримання встановленого цим Кодексом строку, у межах якого може бути здійснено відкладення.

За змістом ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у справі №927/401/20.

Враховуючи викладене та те, що останній день строку припадає на вихідний день, останнім днем строку апеляційного розгляду вказаної апеляційної скарги є 30.11.2020 р.

За змістом ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п.п. 3, 6 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Розгляд відкладався ухвалою від 20.10.2020 р. з підстав в т.ч. неявки позивача, у матеріалах справи наявні апеляційна скарга вказаної особи, станом на момент проведення судових засідань 20.10.2020 р. та 17.11.2020 р. відсутні законодавчі обмеження щодо участі представників сторін у судових засіданнях, ухвалою від 20.11.2020 р., якою розгляд справи відкладено на 17.11.2020 р. доведено до відома учасників апеляційного провадження, що їх участь у судовому засіданні не є обов`язковою, про те, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті, а також про необхідність завчасно повідомити суд про бажання сторін обов`язкової участі їх представників у судовому засіданні, при цьому матеріали справи не містять доказів існування обставин, які безпосередньо перешкоджають участі відповідача у судових засіданнях 20.10.2020 р. та 17.11.2020 р. шляхом самопредставництва або залучення іншого представника, в т.ч. і шляхом участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів. Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.05.2020 р. у справі№908/2323/19.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням наведених рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги 17.11.2020 р.

Суд констатує, що учасники справи мали можливість висловити свої позиції у апеляційній скарзі та відзивах на неї, також відсутні обставини, що унеможливлюють розгляд справи у призначеному судовому засіданні 17.11.2020 р.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що неявка у судове засідання 17.11.2020 р. є другою неявкою представників позивача та третьої особи, з огляду на те, що явка сторін обов`язковою не визнавалась, а також те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також з метою недопущення порушення процесуальних строків, колегія суддів приходить висновку про те, що у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи слід відмовити, а також про можливість розгляду справи за апеляційною скаргою за наявними матеріалами без участі представників позивача та третьої особи.

7.4. Також у судовому засіданні 17.11.2020 р. представник відповідача надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

8. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:

8.1. 04.01.2017 до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від громадянина України ОСОБА_1 (третя особа в справі) надійшла заява б/н від 29.12.2016, якою останній просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в власність у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 2га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області. Вказав, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки по даному виду цільового використання на території України ним не використано (а.с. 13).

8.2. На запит позивача Відділ Держгеокадастру у Сосницькому районі Чернігівської області листом від 11.01.2017 №22-28-99.3-49/2-17 підтвердив, що земельна ділянка площею 2га громадянину ОСОБА_1 на території району безоплатно в власність не передавалась (а.с. 20).

8.3. 18.01.2017, позивач, розглянувши заяву ОСОБА_1 , відповідно до вимог статей 15-1, 116, 118, 121, 122 ЗК України, наказом №25-980/14-17-сг надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2га за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства (01.03) (а.с. 21).

8.4. 30.06.2017, громадянин ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою б/н від 21.06.2017 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, що перебуває в запасі в межах території Сосницької селищної ради Чернігівської області та передати дану земельну ділянку в власність (а.с. 22).

8.5. 13.07.2017, позивач, розглянувши заяву ОСОБА_1 , відповідно до вимог статей 15-1, 116, 118, 121, 122, 125, 126 ЗК України, наказом №25-10958/14-17-сг затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в власність для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області. Надав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2га (кадастровий номер :06:001:3066) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області (далі - спірна земельна ділянка) (а.с. 23).

8.6. 31.07.2017 громадянин ОСОБА_1 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується витягом з вказаного Реєстру, сформованого станом на 30.04.2020 за №207974842 (а.с. 27-28).

Таким чином, з 31.07.2017 третя особа (первісний набувач) став власником спірної земельної ділянки.

8.7. 25.10.2017, між третьою особою та відповідачем (ФГ "Інтер-Агро-База") укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), відповідно до умов якого (п.1.1., п.1.3.) третя особа, власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:001:3066, передав відповідачу, емфітевту, право володіння та право цільового користування цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевтичне право), зберігаючи за собою право розпорядження нею. Факт передачі власником та прийняття в користування емфітевтом спірної земельної ділянки підтверджується двостороннім актом до договору (належним чином завірена копія наявна в матеріалах справи) (а.с. 78-80).

8.8. Право користування спірною земельною ділянкою (емфітевзис) зареєстровано 02.11.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується витягом з вказаного Реєстру, сформованого станом на 30.04.2020 за №207974842 (а.с. 27-28).

8.9. 14.02.2019, між третьою особою та відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі - Договір) посвідчений приватним нотаріусом Куць М.І. Сосницького районного нотаріального округу Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за № 179. За умовами Договору (п.1.1., п.1.2.) громадянин ОСОБА_1 (продавець) передав ФГ "Інтер - Агро - База" (покупцю) за плату спірну земельну ділянку (кадастровий номер :06:001:3066) а останній, в свою чергу, прийняв таку земельну ділянку у власність та сплатив за неї обумовлену грошову суму на умовах цього Договору (а.с. 83-85).

8.10. За умовами п.2.1. Договору продаж спірної земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 400,00 грн, які продавець одержав від покупця до підписання Договору, про що зокрема свідчить належним чином засвідчена копія касового ордеру №11 від 14.02.2019 та витяг з касової книги станом на 14.02.2019 (а.с. 86, 87).

8.11. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за цим Договором і відсутність з боку продавця будь-яких претензій фінансового характеру до покупця (п.2.2. Договору).

8.12. Продавець свідчив, що відчужувана земельна ділянка є його особистою приватною власністю, так як одержана ним із земель державної та/або комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України (п.5.3. Договору).

8.13. Право власності на спірну земельну ділянку за новим власником - ФГ "Інтер - Агро - База" зареєстровано 14.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується витягом з вказаного Реєстру, сформованого станом на 30.04.2020 за №207974842 (а.с. 27-28).

Таким чином, з 14.02.2019 власником та фактичним користувачем спірної земельної ділянки, що набута за умовами оплатного правочину, є відповідач у справі.

8.14. Як стало відомо позивачу, за результатами перевірки Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області (лист від 24.03.2020 №66-4145вих.20), ОСОБА_1 за рішенням Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області (8-ї сесії 5-го скликання) від 08.06.2007 отримав на безоплатній основі в власність земельну ділянку, з кадастровим номером :00:000:0278, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,9999га, на території Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області (а.с. 24, 25-25зворот).

8.15. Право власності на дану земельну ділянку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №867711 від 21.09.2007, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №15 (а.с. 26).

8.16. Згідно витягів з Державного земельного кадастру, сформованого станом на 19.06.2020, та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого станом на 18.06.2020 за №213084735, власником земельної ділянки, з кадастровим номером :00:000:0278, площею 0,9999га, вид використання: для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, є третя особа в справі ОСОБА_1 .

9. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

9.1. Як слідує з наявних в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_1 та наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області №25-10958/14-17-сг від 13.07.2017 зазначеному громадянину надано у власність земельну ділянку кадастровий номер :06:001:3066 площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, до цього, ОСОБА_1 за рішенням Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області (8-ї сесії 5-го скликання) від 08.06.2007 отримав на безоплатній основі у власність земельну ділянку, з кадастровим номером :00:000:0278, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,9999га, на території Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області

Тобто, станом на момент видачі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області спірного наказу громадянин ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

9.2. Викладене свідчить про подвійне проведення передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадянина ОСОБА_1 в межах визначених норм безоплатної приватизації по одному й тому ж виду використання - для ведення особистого селянського господарства, що свідчить про невідповідність спірного наказу відповідача 1 приписам ч. 4 ст. 116 ЗК України та принципам земельного законодавства, зокрема рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

9.3. Вказане свідчить про порушення вимог законодавства при прийнятті ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області наказу №25-10958/14-17-сг від 13.07.2017 та, як наслідок, порушення виданням спірного наказу інтересів держави, які полягають в охороні належної Українському народу землі, як національного багатства, а також у збереженні рівності права власності на землю усіх громадян, позаяк Український народ, делегуючи право розпорядження належною йому землею державі в особі відповідних органів, має законні очікування, що ці органи під час такого розпорядження будуть діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9.4. Право власності ОСОБА_1 припинено шляхом відчуження такого права на користь ФГ "Інтер-Агро-База", яке станом на момент звернення з позовом, є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується Інформаційною довідкою щодо відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якій зазначено, що підставою виникнення у позивача права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.02.2019.

Враховуючи те, що спірну земельну ділянку позивачем надано у власність ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, подальше відчуження земельної ділянки за кадастровим номером :06:001:3066 на користь ФГ "Інтер-Агро-База" також відбулось з порушенням вимог законодавства.

Спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як видача спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій відповідного органу державної влади по передачі цієї землі у власність.

За таких обставин, набуття її у власність відповідачем відбулось з порушенням вимог ст. ст. 328, 330 ЦК України. Тому згідно ст. ст. 387, 388 ЦК України, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ФГ "Інтер-Агро-База" на користь державі в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача відповідає критерію законності: здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог законодавства, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Водночас, "суспільним", "публічним" інтересом звернення прокурора з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача 2 у даній справі є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі із державного власності у власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та рівності усіх громадян на отримання такого права, а також захист суспільного інтересу загалом - права власності Українського народу на землю, шляхом відновлення правового порядку в частині поновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, а такий захід є пропорційним визначеним цілям - відновлення права власності Українського народу на землі сільськогосподарського призначення та рівність усіх громадян у праві на отримання такої землі у власність.

Враховуючи характер спірних правовідносин і встановлені обставини та правові норми, що підлягають застосуванню, втручання держави в право ФГ "Інтер-Агро-База" на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Крім того, відповідач в силу укладеного з третьою особою договору у разі вилучення за рішенням суду земельної ділянки на підставах, що виникли до продажу, має право вимагати від продавця відшкодування завданих йому збитків, якщо він не знав або не міг знати про наявність таких підстав (п. 4.4 Договору).

10. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

10.1. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

10.2. У постанові Великої палати Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі №911/2034/16 (провадження № 12-303гс18) викладено правовий висновок відповідно до якого: "власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є необхідним. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункті 86) та від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38).".

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі №911/1050/19 (п. 23).

При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу, без заявлення вимоги про визнання його недійсним, оскільки такий наказ за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на який він спрямований. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, подальше відчуження спірної земельної ділянки, та набуття її у ФГ "Інтер-Агро-База" відбулось з порушенням вимог ст.ст. 328, 330 ЦК України, тож земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідачана користь держави в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

11. Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

11.1. Враховуючи викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18) правові висновки щодо застосування положень ст. 388 ЦК України, з урахуванням того, що спірна земельна ділянка вибула із власності Держави незаконно, колегія суддів погоджується з твердженнями скаржника про наявність підстав для задоволення позову.

12. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду:

12.1. Матеріали справи свідчать про порушення права власності Держави на спірну земельну ділянку внаслідок її незаконної передачі у приватну власність.

13. Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

13.1. Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

13.2. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ГПК України).

13.3. Відповідно до ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

13.4. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).

13.5. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 74 ГПК України).

13.6. Відповідно до ст. 79 ГПК України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

13.7. За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

13.8. Відповідно до ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

13.9. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

13.10. Статтею 21 ЦК України унормовано, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

13.11. У відповідності до положень статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13.12. Приписами статтей 18, 19 Земельного кодексу України унормовано, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

13.13. Однією із категорій земель, на які за основним цільовим призначенням поділяються землі України, є землі сільськогосподарського призначення.

13.14. Відповідно до ч. 3 ст. 22, ч. ч. 1, 3 ст. 116, ч. 6 ст. 118, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

13.15. Відповідно до ч. 4 ст. 116 та п. б) ч. 1 ст. 121 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

13.16. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 791, ст. 194 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

13.17. Відповідно до пп. 1, 3, 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації.

13.18. Поряд з тим, згідно пп. 1, 3, 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері земельних відносин.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах;

13.19. - розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи;

13.20. Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" унормовано, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

13.21. Приписами ст. 2, 6, 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" унормовано, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

13.22. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

13.23. Згідно з пп. 4, 5, 198, 199 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

13.24. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

13.25. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

13.26. Крім випадків, передбачених пунктами 162 і 163 цього Порядку, відомості Державного земельного кадастру надаються, зокрема, громадянам у формі довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання) за формою згідно з додатком 51 (з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України).

13.27. Надання відомостей з Державного земельного кадастру, передбачених пунктом 198 цього Порядку, здійснюється державними кадастровими реєстраторами відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр".

13.28. Як слідує зі змісту додатку 51, що визначає форму довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання), пошук інформаці до вказаної довідки може здійснюватись за такими даними: кадастровий номер, власник (користувач): прізвище, ім`я по батькові/найменування, податковий номер/номер та серія паспорта фізичної особи.

13.29. Вищевказані законодавчі приписи та надані ними органам державної влади повноваження, зокрема, в частині ведення Державного земельного кадастру, свідчать про те, що відповідач 1 під час розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення не позбавлений можливості здійснювати перевірку наданих заявником документів та відомостей стосовно одержання ним у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України.

13.30. Приписами статей 328, 330 387, 388 ЦК України унормовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом вищевказаних нормативних приписів передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не в особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна останньому набувачу.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми, витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

Зазначені у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття його з володіння, наявність спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

13.31. Аналіз норми ст. 388 ЦК України дає підстави вважати, що власник з дотриманням вимог цієї статті може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16.

13.32. Відповідно до приписів ст. ст. 318, 324 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

13.33. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте такі положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

13.34. Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

13.35. Перший протокол, який ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства, тоді як розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

13.36. У пункті 166 рішення ЄСПЛ "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 вказано, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Отже згідно практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

13.37. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

13.38. За приписами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

14. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

14.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування всіх обставин справи та з невірним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

14.2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року у справі № 927/401/20 скасувати.

14.3. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року у справі № 927/401/20 задовольнити.

15. Розподіл судових витрат:

15.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року у справі № 927/401/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року у справі № 927/401/20 скасувати та прийняти нове рішення:

"1) Витребувати з незаконного володіння Фермерського господарства "ІНТЕР-АГРО-БАЗА" (16100, Чернігівська область, смт. Сосниця, вул. Чернігівська, буд. 54, В-2, ) на користь Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, просп. Миру, 14, ), земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:3066, площею 2 га, розташовану на території Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області;

2) Стягнути з Фермерського господарства "ІНТЕР-АГРО-БАЗА" (16100, Чернігівська область, смт. Сосниця, вул. Чернігівська, буд. 54, В-2, ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, просп. Миру, 14, ) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору за звернення з позовом."

3. Стягнути з Фермерського господарства "ІНТЕР-АГРО-БАЗА" (16100, Чернігівська область, смт. Сосниця, вул. Чернігівська, буд. 54, В-2, ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, просп. Миру, 14, ) 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп. збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати відповідні накази.

5. Справу №927/401/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 18.11.2020 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова