ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2020 м. Ужгород Справа № 907/430/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Бар Авто, с. Білки Іршавського району

про стягнення 67300,11 грн

секретар судового засідання Корольчук М.М.

представники сторін не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Бар Авто про стягнення в порядку суброгації 67300,11 грн. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 22.11.2018 за участю застрахованого автомобіля Scania та належного відповідачу автомобіля Volvo. Позов заявлено з посиланням на статті 993, 1166 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України Про страхування та ст. 228 Господарського кодексу України.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 2102,00 грн сплаченого судового збору.

При зверненні з позовом позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження за відсутності його представника.

Ухвалою суду від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору.

Сторонами подано: відзив, відповідь на відзив, заперечення відповідача, які прийняті судом до розгляду.

Відповідачем подано клопотання про перехід в загальне позовне провадження, яке, однак, судом відхилено з огляду на відсутність підстав для його задоволення, а також з огляду на запроваджений на території України карантин та рекомендації Ради суддів України щодо проведення судових засідань.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Повідомленням про ДТП від 22.11.2018 (Європротокол) водія Відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 22.11.2018 в м. Фернеті за участю застрахованого автомобіля «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Vo1vo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що належить ТОВ "Бар Авто". Позивач, на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи зі звіту №SOS_-907 здійснив виплату страхового відшкодування на користь Потерпілого в розмірі 167300,11 грн. В подальшому, Позивач звернувся до Страхової компанії Відповідача (АТ «СГ «ТАС») із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була задоволена в межах ліміту відповідальності, а саме: у розмірі 100000,00 грн. Залишок несплаченої різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи становить 67300,11 грн і є предметом спору.

Заперечення відповідача

Відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

По-перше, Звіт № SOS_-907 від 07.12.2018 не є належним доказом величини шкоди, оскільки включає в ремонтну калькуляцію 11 позицій заміни запчастин, тоді як в протоколі технічного огляду КТЗ від 26.11.2018 року зазначено, що виявлено пошкоджених 6 найменувань деталей (назва та опис пошкоджень). Крім того, такий не відповідає ст. ст. 98, 100 ГПК України, оскільки його складено експертом не на виконання ухвали суду про призначення судової експертизи, а особа, що його склала, не була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Крім того, всупереч пункту 5.2 Методики, яким передбачено у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку), виклик не було здійснено жодним із зазначених способів, докази направлення таких повідомлень Відповідачу відсутні, що порушило права сторони на участь в огляді та оцінці пошкодженого автомобіля.

По-друге, розрахунок страхового відшкодування відповідно до Договору страхування АМ 123763 від 08.01.2019 року проведений позивачем за формулою: СВ=(З-Ф-Нп-Сз)х70% і за твердженням позивача його розмір складає 167300,11 грн. Однак, за результатами застосування вказаної форми сума страхового відшкодування складає 137300,11 грн.

По-третє, не вважає себе належним відповідачем у спорі. Виплати по «Зеленій карті» страхового відшкодування здійснюється на умовах, визначених законодавством про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів країни відвідання, де стався страховий випадок, а у спірному випадку це Італія, ліміт суми страхової виплати по «зеленій карті» у якій становить 1000000 Євро. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Відповідь на відзив

Вважає свої дії щодо оцінки майна такими, що відповідають вимогам ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,», оскільки пошкоджений транспортний засіб було оглянуто суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем складено звіт про оцінку автомобіля та визначено розмір матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту. Позивач керувався оцінкою здійсненою суб`єктом оціночної діяльності, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та відповідає вимогам статей 4 - б, 17, 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також статей 30, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Звіту №SOS_-907 від 07.12.2018 складений оцінювачем на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, Національного стандарту № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, а отже, такий відповідає вимогам Закону.

Право, яке застосовується до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася, визначається на підставі Гаазької Конвенції про право, яке застосовується до дорожньо-транспортних пригод, від 04.05.1971 року, ратифікованої 31.12.2001 року, яка вступила в законну силу з 28.05.2002 року. В даному випадку, транспортні засоби учасники ДТП були зареєстровані в Україні, що дозволяє визначити законодавство України, як право, яке підлягає застосуванню.

Заперечення на відповідь на відзив

Відповідач не подав заперечення на відповідь на відзив по суті. Подана ним заява зводиться до незгоди з процесуальною дією сторони щодо питання прийняття судом поданої позивачем відповіді на відзив. Оскільки в справі наявні докази надіслання відповідачу на офіційну юридичну адресу відповіді на поданий ним відзив, що свідчить про дотримання стороною встановленого ст. 166 Господарського процесуального кодексу України порядку подання вказаної заяви по суті спору, заперечення представника відповідача до судом відхиляється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

18 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс Рівне" (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.123763, предметом якого є страхування автомобіля «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22 листопада 2018 року в м. Фернеті, Італія, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (Потерпілий) та автомобіля «Vo1vo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Бар Авто"(Відповідач), під керуванням ОСОБА_2 .

Повідомленням про ДТП від 22.11.2018 (Європротокол) водія Відповідача було визнано винним у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди.

До Позивача 23 листопада 2018 року звернувся Потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. За наслідками розгляду казаної заяви Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи зі звіту № 907 здійснив виплату страхового відшкодування на користь Потерпілого в розмірі 167300,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 24786 від 14.01.2019 р.

Позивач звернувся до Страхової компанії Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, і така здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме: у розмірі 100000,00 грн.

За твердженням позивача несплаченою залишилася різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи, яка складає суму 67300,11 грн. Оскільки надіслана відповідачу претензія що сплати суми (різниці) страхового відшкодування була залишена без задоволення, це послужило підставою для звернення з позовом до суду.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування в передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За вимогами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У справі, що розглядається, спір виник між страховою компанією та особою, винною у дорожньо-транспортній пригоді. Пригода, що сталася за участю страхувальника позивача і відповідача, стала підставою для настання страхового випадку, та відповідно, потягла сплату позивачем страхового відшкодування в розмірі 167300,11 грн. Оскільки в подальшому страховик відповідача здійснив позивачу відшкодування лише в межах ліміту відповідальності за страховим полісом відповідача «Зелена карта» у розмірі 100000,00 грн, позивач заявив вимогу про стягнення залишку (різниці) від суми виплаченої страхової виплати, тобто 67300,11 грн, яка і є предметом спору.

Судом встановлено, що позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи зі звіту №SOS_-907 здійснив виплату страхового відшкодування на користь Потерпілого в розмірі 167300,11грн, що підтверджується платіжним дорученням № 24786 від 14.01.2019. Виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором страхування (167300,11 грн), позивач отримав від останнього права кредитора до Страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Vo1vo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Бар Авто", перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як стверджує позивач, Страхова компанія Відповідача (АТ «СГ «ТАС») задовольнила подану ним заяву про виплату страхового відшкодування, однак, лише в межах ліміту відповідальності за «Зеленою картою», а саме: у розмірі 100000,00 грн.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З огляду на наведене, заявлена позивачем вимога до відповідача як особи, яка завдала шкоди в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика, про стягнення суми, що складає різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування є обґрунтованою та правомірною.

Щодо розміру шкоди.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" внормовано, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності.

Разом з тим, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону).

Тому, з аналізу спеціальних норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слід дійти висновку, що розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, обмежується лімітом відповідальності (пункт 22.1 статті 22 Закону); при цьому її розмір обраховується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); та зменшується на суму франшизи.

Порядок оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, визначено методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092.

Судом встановлено, що при визначенні шкоди, частина якої є предметом спору, позивач керувався оцінкою, визначеною у Звіті №SOS_-907 від 07.12.2018, який здійснено суб`єктом оціночної діяльності, що має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та відповідає вимогам статей 4 - 6, 17, 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також статей 30, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погоджуючись зі складеним звітом з огляду на його невідповідність нормам ст. 98-99 ГПК України, відповідач, однак, не заявив про призначення автомобільно-товарознавчої експертизи, не подав іншого, аніж наявний у справі розрахунок вартості збитків. Твердження відповідача про недотримання суб`єктом оцінки пункту 5.2 Методики, яким передбачено у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ, спростовується умовами, визначними зазначеним пунктом,- такий виклик проводиться за умови необхідності, а не в обов`язковому порядку.

Поряд з цим, перевіривши застосування визначених у звіті величин при обрахунку розміру страхового відшкодування, суд погоджується з доводами відповідача про допущену в ньому арифметичну помилку. Так, за формулою: СВ=(З-Ф-Нп-Сз)х70% розмір страхового відшкодування дійсно складає 137300,11 грн. З огляду на це, різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування складає 37300,11 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на підставі наведених норм права. Решта заявленої суми є необґрунтованою, а тому вимога про її стягнення є безпідставною, відтак, задоволенню не підлягає.

Заперечення відповідача щодо неналежності відповідача з огляду на те, що ліміт відповідальності його страховика за «Зеленою картою» складає 1000000,00 грн, а не 100000,00 грн, до уваги судом не береться, оскільки дослідження правовідносин між відповідачем та його страховиком, який не є учасником цієї справи, виходить за межі позовних вимог і може бути предметом дослідження в межах іншої цивільної справи.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з розмірі 37300,11грн, а в задоволенні решти вимог належить відмовити.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 1165,00грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бар Авто" (91032, Закарпатська обл., Іршавський р-н., с. Білки, вул. Петра Ороса, 20, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"(04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ) в якості страхового відшкодування суму 37300,11 грн (тридцять сім тисяч триста гривень 11 коп.), а також 1165,00 (одна тисяча сто шістдесят п`ять гривень 00 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядаєтьсяhttp://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук