УХВАЛА

м. Київ

18.11.2020Справа № 910/17942/20

За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «Інформаційні

системи та технології»

про визнання недійсними рішень та акту приймання-передачі майна

Суддя Сівакова В.В.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

16.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «Інформаційні системи та технології» про визнання недійсними та скасування

1) рішення одноособового учасника ТОВ «НВК «Інформаційні системи та технології», оформлене рішенням № 01/20 від 13.11.2020, підпис на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гороховою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 556;

2) акту № 01/2020 від 13.11.2020 приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «НВК «Інформаційні системи та технології», підписи на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гороховою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 557, 558;

3) рішення одноособового учасника ТОВ «НВК «Інформаційні системи та технології», оформлене рішенням № 02/20 від 13.11.2020, підпис на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гороховою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 559.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем, як одноособовим засновником, прийнято рішення № 01/2020 від 12.11.2020 про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «Інформаційні системи та технології». 12.11.2020 на підставі вказаного рішення державним реєстратором проведено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстрацію створення ТОВ «НВК «Інформаційні системи та технології», єдиним учасником якого є позивач, директором (керівником) є ОСОБА_2 . В подальшому позивачу стало відомо, що відповідачем 13.11.2020 прийнято рішення та складено акт приймання-передачі згідно яких належне позивачу майно було передано до статутного капіталу ТОВ «НВК «Інформаційні системи та технології» та виключено позивача зі складі учасників відповідача. Позивач спірні рішення та акт вважає незаконними, оскільки відповідно до статей 5, 12-14, 24, 29,30, 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» прийняття рішень про формування статутного капіталу нерухомим майном, про виключення учасника зі складу товариства належить до компетенції одноособового учасника товариства. Однак, позивач не надавала жодної довіреності директору ТОВ «НВК «Інформаційні системи та технології» Турчин В.С. на підписання рішень чи актів щодо передачі належного їй майна до статутного капіталу відповідача та на прийняття рішень щодо виключення її зі складу учасників відповідача. Позивачем було видано довіреність від 17.09.2020 якою уповноважено Турчин В.С. на вчинення певних дій, проте серед них не вказано повноваження на вчинення щодо відчуження нерухомого майна, передачі його до статутного капіталу, виключення позивача зі складу учасників відповідача.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову до набрання судовим рішення законної сили шляхом

1) накладення арешту на наступне нерухоме майно, що належить позивачеві - ОСОБА_1 :

- квартиру загальною площею 425,60 кв. м, житловою площею 253,70 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- машиномісце № 7 (сім), загальною площею 15,9 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвальному 2-го рівня поверсі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- машиномісце № 8 (вісім), загальною площею 15,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвальному 2-го рівня поверсі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- машиномісце № 9 (дев`ять), загальною площею 15,4 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвальному 2-го рівня поверсі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

2) заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (зокрема, виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях; органів місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, місцевих рад, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, приймати будь-які рішення та/або здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно, щодо наступних об`єктів нерухомого майна, що належать Позивачеві - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ):

- квартири загальною площею 425,60 кв. м, житловою площею 253,70 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- машиномісця № 7, загальною площею 15,9 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвальному 2-го рівня поверсі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- машиномісця № 8, загальною площею 15,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвальному 2-го рівня поверсі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- машиномісця № 9, загальною площею 15,4 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвальному 2-го рівня поверсі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Заява обґрунтована тим, що відповідачем шляхом прийняття незаконного рішення № 01/2020 від 13.11.2020 та акту приймання-передачі майна вчиняються активні дії щодо відчуження на свою користь належного позивачу майна. Також шляхом прийняття рішення № 02/2020 від 13.11.2020 вчинено підготовчі дії щодо реалізації вказаного нерухомого майна, оскільки виключення позивача зі складу учасників відповідача спрямоване на позбавлення позивача права брати участь у прийняття рішень щодо подальшої долі цього майна (позбавлено права надавати згоду на відчуження майна відповідачем, позбавлено права надавати згоду на вчинення відповідачем значного правочину). На думку позивача зазначені факти та обставини свідчать про вже заподіяння шкоди та очевидну небезпеку подальшого заподіяння шкоди правам та законним інтересам позивача, ускладнить або навіть зробить неможливим ефективний захист порушеного права власності позивача на нерухоме майно. Накладення арешту на вищевказане нерухоме майно унеможливить подальше незаконне заволодіння нерухомим майном, його подальше неправомірне відчуження до вирішення спору по суті.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд відзначає наступне

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Разом із тим у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Натомість позивач у заяві про забезпечення зазначає, що станом на момент звернення до суду за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказане вище нерухоме майно: АДРЕСА_4 зареєстроване та належить на праві власності позивачу.

Заявником суду не наведено достатніх підстав які б свідчили, що відповідачем вчиняються дії щодо відчуження спірного майна та невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача.

Приймаючи до уваги відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно з п. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набрала чинності 18.11.2020. Ухвала підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня її підписання.

СуддяВ.В.Сівакова