ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Справа№ 911/905/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ніколаєнко Вікторії Миколаївни

на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020

у справі № 911/905/20 (суддя - Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК»

до Фізичної особи-підприємця Ніколаєнко Вікторії Миколаївни

про стягнення 49 320, 00 грн,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ніколаєнко Вікторії Миколаївни (надалі - відповідач) про стягнення 49 320,00 грн вартості неповернутого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки продукції № 13002 від 22.03.2017, який укладено між відповідачем та ТОВ "Кушнер", в частині повернення зворотної тари. При цьому, у поданій заяві позивач вказує, що право вимагати виконання відповідного зобов`язання перейшло до нього в силу умов договору купівлі-продажу права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.08.2020 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Ніколаєнко В.М. на користь ТОВ «УНІ-ПАК» 49 320, 00 грн вартості неповернутої зворотної тари та 2 102, 00 грн судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач у даній справі мав виконати обов`язок щодо повернення зворотної тари у встановлений договором строк особисто. При цьому, оскільки доказів виконання обов`язку особисто відповідачем щодо повернення зворотної тари, переданої згідно вищевказаних актів, не надано, хоча строк виконання відповідного зобов`язання, визначений п. 6 розділу 2 договору, настав, позивач, якому передано право вимагати виконання відповідного зобов`язання, має право в силу п. 8 розділу 2 договору поставки вимагати відшкодувати заставну вартість тари з урахуванням податку на додану вартість.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, ФОП Ніколаєнко В.М. (далі - скаржниця, відповідач) 30.08.2020 (згідно з інформацією відділення поштового зв`язку) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційну скаргу ФОП Ніколаєнко В.М. на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 залишено без руху та запропоновано скаржниці надати докази сплати судового збору за вірними реквізитами.

22.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржниці надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази сплати судового збору в розмірі 3 200, 00 грн, на підтвердження чого надано платіжне доручення №1F056116M від 21.09.2020. Заяву подано в строк встановлений судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ніколаєнко Вікторії Миколаївни на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі № 911/905/20; призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників; роз`яснено учасникам справи (крім скаржника) право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Водночас, позивач своїм правом на подання відзиву не скористався, про причини неподання останнього у визначений судом строк не повідомив.

ТОВ «УНІ-ПАК» отримало ухвалу від 28.09.2020 про відкриття апеляційного провадження у справі 06.10.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. Поштове відправлення, надіслане на адресу скаржниці (зазначену в апеляційній скарзі), повернулося до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Однак, представник скаржниці - Явдошенко О.В. отримав копію ухвали від 28.09.2020 про відкриття апеляційного провадження 05.10.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про належне повідомлення учасників справи про апеляційний перегляд у даній справі та можливість її розгляду в строк, встановлений процесуальними нормами.

Будь-яких клопотань та заяв щодо неможливості розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, скаржниця зазначає, що ТОВ «Кушнер» не направляло на адресу відповдача будь-яких письмових звернень про негайне повернення зворотної тари, як це передбачено договором.

Окрім цього, відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та достатні докази на підтвердження фактів пошкодження, псування, втрати або знищення тари з її вини, що передбачено п. 8 договору.

Також відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на договір купівлі-продажу права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018. Відповідно до якого до ТОВ «УНІ-ПАК» ніби-то перейшло право вимоги за договором купівлі-продажу права вимоги (цесії) № 4. Однак, скаржниця зазначає, за вказаним договором перейшло право вимоги до відповідача лише в частині оплати поставленого товару, однак не перейшло право вимоги за договором поставки № 13002 від 22.03.2017 щодо повернення зворотної тари та, відповідно, не переходило право вимоги компенсації у разу неповернення такої тари. В цій частині апелянт посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/5091/20 (аналогічна справа).

У заявку з вищевикладеним відповідач просив апеляційну скаргу у дані справі задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. Клопотань про продовження строку для його подачі не заявляв.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2017 між ТОВ «Кушнер» («постачальник») та Фізичною особою-підприємцем Ніколаєнко Вікторією Миколаївною («покупець») укладено договір поставки продукції № 13002.

Відповідно до умов договору поставки постачальник зобов`язався поставляти продукцію відповідачу згідно замовлення відповідача, а останній - своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором (п. 1 розділу І договору поставки).

Як визначено п. 2 розділу І договору під терміном «продукція» у даному договорі розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ «Оболонь», ДП ПАТ «Пивоварня Зіберта», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ПАТ «Красилівське» та ПАТ «Бершадський пивокомбінат». Відповідним пунктом договору сторонами узгоджено, що продукція, яка поставляється, повинна відповідати всім санітарним нормам, гігієнічним, технічним стандартам і правилам, встановленим діючим законодавством України, що підтверджується сертифікатами відповідності та якості.

Згідно п. 6 розділу І договору, він вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2020. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати цей договір або між сторонами не буде укладено новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах.

У відповідності до п. 1 розділу ІІ договору поставки постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги, бутлі (надалі - зворотна тара) відповідачу відповідно до переліку та виключно в межах лімітів передачі зворотної тари, погоджених сторонами в договорі, шляхом підписання акту прийому-передачі майна, який є невід`ємною частиною даного договору, а відповідач зобов`язується повертати зворотну тару в строки та на умовах, передбачених даним договором поставки.

Сторонами у вказаному пункті договору поставки узгоджено, що відповідач зобов`язується забезпечити повне збереження зворотної тари, що передана в тимчасове користування постачальником, не змінювати за власною ініціативою місце зберігання зворотної тари, письмово погоджувати з постачальником нові місця зберігання зворотної тари, не передавати свої права і обов`язки за договором третім особам.

Згідно п 6 розділу ІІ договору поставки відповідач зобов`язаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, ящики, бутлі, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернена відповідачем постачальнику в термін не більше 90 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше: 60 діб - для теплих місяців (квітень-вересень), 80 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони - в термін не більше 60 діб.

Ризик випадкового знищення та або пошкодження зворотної тари несе відповідач з моменту її отримання та до моменту її повернення постачальнику (п. 7 розділу ІІ договору поставки).

Відповідно до абзацу 2 п. 8 розділу ІІ договору поставки при пошкодженні, псуванні, втраті, не повернені в строк, вказаний в даному договорі, або знищені зворотної тари з вини відповідача, останній зобов`язаний відшкодувати постачальнику заставну ціну зворотної тари із врахуванням податку на додану вартість (згідно умов даного договору) та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду постачальника.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, постачальником за вищевказаним договором поставки передано відповідачу тару за наступними актами прийому-передачі майна: № 1 від 07.04.2017 - 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ; № 2 від 07.04.2017 - 2 кеги об`ємом 30 л, кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ, № 3 від 07.04.2017 - 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ; № 4 від 07.04.2017 - 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ; № 5 від 28.04.2017 - 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ; № 6 від 28.04.2017 - 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ; № 7 від 28.04.2017 - 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ.

ТОВ «Кушнер» та відповідачем підписано видаток тари, за якими ТОВ «Кушнер» відвантажив, а відповідач - прийняв зворотну тару, а саме: № РТ-40599 від 07.04.2017 про передачу 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ, а всього на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40598 від 07.04.2017 про передачу 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ, а всього на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40601 від 07.04.2017 про передачу 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ, а всього на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40600 від 07.04.2017 про передачу 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, 1 балон об`ємом 10 л вартістю 1 000,00 грн. без ПДВ, а всього на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40993 від 28.04.2017 про передачу 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ на суму 6 360,00 грн.; № РТ-40994 від 28.04.2017 про передачу 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, на суму 6 360,00 грн.; № РТ-40995 від 28.04.2017 про передачу 2 кега об`ємом 30 л кожний вартістю 2 650,00 грн. без ПДВ, на суму 6 360,00 грн.

Як вірно було встановлено, 23.03.2018 між ТОВ «Кушнер» («цедент») та ТОВ «УНІ-ПАК» («цесіонарій») укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4.

Відповідно до п. 1.1 договору цесії ТОВ «Кушнер» відступає, а позивач повнісю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), неповернуте з оренди/суборенди майно, неповернуту зворотну тару, відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені в реєстрі вимог (додаток № 1), що належить ТОВ «Кушнер» і стає кредитором за договорами, укладеними ТОВ «Кушнер» із третіми особами згідно з реєстром вимог, що додається до вказаного договору і є невід`ємною його частиною.

Так, згідно витягу з додатку № 1 (реєстр вимог № 4 станом на 23.03.2018) до договору цесії, за договором № 13002 від 22.03.2017, укладеним з відповідачем, передано вимоги на суму 49 320,00 грн.

При цьому, 06.06.2018 ТОВ «Кушнер» відправлено відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги від 24.03.2018, а ТОВ «УНІ-ПАК» - вимогу претензію від 24.03.2018, що підтверджується описом вкладення, списком згрупованих поштових відправлень та фіскальним чеком щодо прийняття поштових відправлень за списком.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, з якими кореспондується норма ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 55 цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як зазначалось раніше, на виконання договору поставки між ТОВ «Кушнер» та відповідачем підписано видаток тари, за якими ТОВ «Кушнер» відвантажив, а відповідач прийняв зворотну тару, а саме: № РТ-40599 від 07.04.2017 про передачу 2 кега, 1 балон на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40598 від 07.04.2017 про передачу 2 кега, 1 балон на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40601 від 07.04.2017 про передачу 2 кега, 1 балон на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40600 від 07.04.2017 про передачу 2 кега, 1 балон на суму 7 560,00 грн.; № РТ-40993 від 28.04.2017 про передачу2 кега на суму 6 360,00 грн.; № РТ-40994 від 28.04.2017 про передачу 2 кега на суму 6 360,00 грн.; № РТ-40995 від 28.04.2017 про передачу 2 кега на суму 6 360,00 грн. Таким чином, всього відповідачу було передано тару на загальну суму 49 320,00 грн. Вказана обставина відповідачем не заперечувалась та не була спростована ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення.

Згідно п 6 розділу ІІ договору поставки відповідач зобов`язаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, ящики, бутлі, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернена відповідачем постачальнику в термін не більше 90 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше: 60 діб - для теплих місяців (квітень-вересень), 80 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони - в термін не більше 60 діб.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що сторонами було погоджено порядок повернення тари у строки, визначені договором без прив`язки до направлення постачальником актів або вимог про повернення. В цій частині суд апеляційної інстанції на спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 6 розділу ІІ договору поставки (друге речення) «негайне» повернення передбачене лише при виникненні певних обставин, таких як: демонтаж обладнання для розливу пива та напоїв; письмової вимоги постачальника, якщо покупцем порушено умови даного договору; письмової вимоги постачальника, якщо останній вважає, що є загроза схоронності переданої в тимчасове користування зворотної тари; дострокове розірвання або припинення строку дії договору або закінчення терміну повернення зворотної тари. Вказані обставини не входять до предмету доведення у даній справі, оскільки відповідачем було порушено строки повернення зворотної тари, що визначені п. 6 розділу ІІ договору поставки (перше речення), а вказані обставини (щодо негайного повернення) не були заявлені позивачем як підстава позову. А тому такі доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду.

Щодо доводів апелянта про те, що за договором цесії до позивача перейшло право вимоги лише в частині оплати поставленого товару, однак не перейшло право вимоги за договором поставки № 13002 від 22.03.2017 щодо повернення зворотної тари, та, відповідно, не переходило право вимоги компенсації у разу неповернення такої тари з посиланням на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/5091/20, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з моменту укладення вищевказаного договору цесії позивач набув права вимагати від відповідача виконання зобов`язань за договором поставки у межах переданих прав і тому є належним позивачем у справі.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до п. 1.1 договору цесії ТОВ «Кушнер» відступає, а позивач - повнісю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), неповернуте з оренди/суборенди майно, неповернуту зворотну тару, відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені в реєстрі вимог (додаток № 1), що належить ТОВ «Кушнер» і стає кредитором за договорами, укладеними ТОВ «Кушнер» із третіми особами згідно з реєстром вимог, що додається до вказаного договору і є невід`ємною його частиною.

Так, згідно витягу з додатку № 1 (реєстр вимог № 4 станом на 23.03.2018) до договору цесії, за договором № 13002 від 22.03.2017, укладеним з відповідачем, передано вимоги на суму 49 320,00 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта в частині того, що до позивача перейшло право вимоги лише в частині оплати поставленого товару, однак не перейшло право вимоги за договором поставки № 13002 від 22.03.2017 щодо повернення зворотної тари та, відповідно, не переходило право вимоги компенсації у разу неповернення такої тари, оскільки згідно з умовами договору поставки повернення тари (або вимога сплати вартості неповерненої тари) є частиною зобов`язань сторін за договором. Тоді як п. 1.1 договору цесії чітко встановлено, що позивач - повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), неповернуте з оренди/суборенди майно, неповернуту зворотну тару. А тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Щодо посилання апелянта на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 у справі № 910/5091/20 із зазначення необхідності врахування вказаної судової практики, суд апеляційної інстанції не приймає такі доводи скаржника з урахуванням наступного.

Так, у вказаній справі суд розглядав справу із частковим співпадінням учасників справи, а саме (ТОВ «УНІ-ПАК»). Предметом дослідження у вказаній справі був договір поставки продукції №5153 від 02.09.2014 та договір купівлі-продажу прав вимоги (цесії) №4 від 23.03.2018 лише в частині відступлення права вимоги за договором поставки продукції №5153 від 02.09.2014. Тоді як вказаний договір поставки продукції №5153 від 02.09.2014 не входить до предмету доведення у даній справі, а висновки, встановлені судом під час розгляду вказаної справи, не є преюдиційними для даної справи в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Оскільки згідно із вказаним положенням (ч. 4 ст. 75 ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У даній же справі учасники справи, предмет та підстави позову є відмінними.

Більше того, вказані висновки не є обов`язкові до врахування судом в розумінні ч. 4 ст. 236 ГПК України, а тому доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції в цій частині як підстава для задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду, як необґрунтовані та такі, що не спростовують вищенаведеного із застосуванням вищенаведених норм матеріального права.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявлені позивачем суми до стягнення є обґрунтованим, оскільки відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції доказів повернення ним зворотної тари, переданої за актами приймання-передачі від 07.04.2017 та 28.04.2017, як і не надано доказів сплати заставної вартості такої тари.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ніколаєнко Вікторії Миколаївни на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі № 911/905/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі № 911/905/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Фізичну особу-підприємця Ніколаєнко Вікторію Миколаївну.

4. Матеріали справи № 911/905/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич