ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 Справа № 917/518/17(917/1467/20)

Господарський суд Полтавської області у складі судді Іванко Л.А., при секретарі судового засідання Ісенко М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1

до відповідача Фізичної особи - підприємця Радченко Олександра Юрійовича, АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_2 в особі арбітражного керуючого Гриценко Івана Павловича, АДРЕСА_4, ідент. номер НОМЕР_3

про визнання права власності на нерухоме майно

Представники сторін - не з`явились

встановив:

До господарського суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи-підприємця Радченко О.Ю. про визнання права власності на 1/5 частину нежитлової будівлі, виробничий будинок (цегляний завод), що становить: санітарно-побутовий корпус літ.А-1, загальною площею 105,2 кв.м, пресцех літ.В-1, загальною площею 185,4 кв.м, свердловина літ.Д-1, загальною площею 4,2 кв.м, пропускний пункт - літ.Н-1, загальною площею 10,6 кв.м, трансформаторної підстанції літ «ж», огорожі із залізобетонних плит (довжина 172м, висота 1,8м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач у відзиві на позов (вхід. № 10830 від 30.09.2020 року) позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

У даній справі були проведені наступні процесуальні дії.

За даним позовом ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі № 917/518/17(917/1467/20), яку ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження в межах справи № 917/518/17 про банкрутство фізичної особи-підприємця Радченко О.Ю.

Підготовче засідання у справі призначено на 13.10.2020 року.

У підготовчому засіданні судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами проведення підготовчого засідання, суд, ухвалою від 13.10.2020 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03.11.2020 року.

Про час і місце розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (додаються).

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно з приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За даних обставин, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Згідно ст. 240 ч.5 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Постановою господарського суду Полтавської області від 04.05.2017 року (справа №917/518/17) фізичну особу - підприємця Радченка Олександра Юрійовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором в даній справі арбітражного керуючого Гриценка Івана Павловича (свідоцтво № 1215 від 04.07.20 року).

Провадження у справі про банкрутство ФОП Радченко О.Ю. здійснюється відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

За даними позивача, в ході проведення ліквідаційної процедури банкрута, 04.06.2019 року ОСОБА_1 купив у відповідача нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

За вказане майно були сплачені кошти в повному обсязі та власнику передано майно згідно актів прийому - передачі від 04.06.2019 року.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2019 року, за ОСОБА_1 зареєстровано 4/5 часток нежитлової будівлі, виробничої будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Підстава виникнення права власності - свідоцтво серії ННХ 555525, видане 30.07.2019 приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволос О.В.

Згідно вищевказаного свідоцтва, у власність ОСОБА_1 переходить столярний цех - «Г-1», загальною площею 837,5 кв.м. та матеріальний склад - "З-1", загальною площею 354,4 кв.м., що складає 4/5 частини об`єкту.

При цьому, позивач, з посиланням на Рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25 серпня 2020 року № 53736770 зазначив про неможливість зареєструвати право власності на 1/5 частину об`єкту, що становить: санітарно - побутовий корпус літ.А- 1, пресцех літ.В-1, свердловина літ.Д-1, пропускний пункт - літ.Н-1, трансформаторної підстанції літ «ж», огорожі із залізобетонних плит (довжина 172 м, висота 1,8 м), оскільки, як зазначено в рішенні, надані для проведення державної реєстрації прав договора купівлі-продажу, які були укладені 04.06.2019 року між ФОП Радченко О.Ю. та ОСОБА_1 нотаріально не посвідчені.

Постановою від 04.09.2020 року державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 в нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу санітарно - побутового корпусу літ.А-1, пресцеху літ.В-1, свердловини літ.Д- 1, пропускного пункту - літ.Н-1, трансформаторної підстанції літ. «ж», огорожі із залізобетонних плит (довжина 172 м, висота 1,8 м) через відсутність кадастрового номера на земельну ділянку.

Оскільки земельна ділянка, на якій перебувають зазначені об`єкти нерухомості перебуває за межами населеного пункту с.Нехвороща, відноситься до земель промисловості, у відповідності до вимог Земельного кодексу України ОСОБА_1 звернувся до Полтавської обласної державної адміністрації з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га із земель промисловості на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зі зміною цільового призначення в землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Однак, як вбачається з листа Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово - комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації №02.3-09/9 від 02.01.2020 та листа Полтавської обласної державної адміністрації №1744/1/01-37 від 28.04.2020, ОСОБА_1 відмовлено у наданні Полтавською обласною державною адміністрацією дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення. Полтавською облдержадміністрацією зазначено про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Таким чином, в зв"язку з неможливістю здійснити державну реєстрацію 1/5 частини вищезазначеного нерухомого майна, вважаючи, що його право на законне володіння та використання належного йому нерухомого майна порушено, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18.

Отже, згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись з позовом до фізичної особи-підприємця Радченка О.Ю. позивач не навів та не надав суду доказів того, що відповідач порушує чи оспорює право власності позивача на зазначені об`єкти.

При цьому, відповідач жодним чином не заперечує та не оспорює право позивача. У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позов повністю.

Отже, в даному випадку відсутнє існування між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ФОП Радченком О.Ю. спору про право власності на 1/5 частину нежитлової будівлі, виробничий будинок (цегляний завод), що становить: санітарно-побутовий корпус літ.А-1, загальною площею 105,2 кв.м, пресцех літ.В-1, загальною площею 185,4 кв.м, свердловина літ.Д-1, загальною площею 4,2 кв.м, пропускний пункт - літ.Н-1, загальною площею 10,6 кв.м, трансформаторної підстанції літ «ж», огорожі із залізобетонних плит (довжина 172м, висота 1,8м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, на підставі основних принципів господарського судочинства, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог. На думку суду, позов не відповідає належному способу захисту порушеного права, тому не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13.11.2020 року

Суддя Іванко Л.А.