ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.11.2020м. ДніпроСправа № 904/2300/20
За позовом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"

про внесення змін до договору

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - Зубик Н.В. - ордер серії ДП № 2432/003 від 29.12.2018 (адвокат), Клецько Л.В. дов. № 01/3-1051 від 11.06.2020 (юрисконсульт)

Відповідача - Колесова О.Е дов. №106 від 15.10.2019 (адвокат)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить внести зміни до Договору №133/01/1094 від 16.09.2013 укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" та Державним воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном державної служби України з надзвичайних ситуацій, шляхом визнання укладеною додаткової угоди №06/245/01 від 04.11.2019 до Договору №133/01/1094 від 16.09.2013 р. в такій редакції:

"Додаткова угода №06/245/01 до Договору №133/01/1094 від 16.09.2013р. на постійне та обов`язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єктів та окремих територій (м. Кривий Ріг 04.11.2019 року)

Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін державної служби України з надзвичайних ситуацій, який у подальшому іменується Виконавець, з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ", який в подальшому іменується Замовник, з іншої сторони, уклали дану додаткову угоду до Договору №133/01 від 16.09.2013 року про нижченаведене:

1. Абзац 1 пункту 4.1. викласти в наступній редакції:

"Вартість аварійно-рятувального обслуговування об`єктів Замовника підрозділами Виконавця складає помісячно:

- з 01.01.2020 року 110 370,48 грн. (сто десять тисяч триста сімдесят гривень 48 коп.), без ПДВ;

- з 01.07.2020 по 113 695,55 грн. (сто тринадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень 55 коп.), без ПДВ;

- 01.12.2020 по 117 362,04 грн. (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят дві гривні 04 коп.) без ПДВ. "

У питаннях неврегульованих цією Додатковою угодою, сторони керуються попередньою редакцією Договору №133/01 від 16.09.2013 р.".

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що в листопаді 2019 Позивач надіслав Відповідачеві пропозицію щодо внесення змін до Договору в частині п.4.1. Договору, а саме зміни розміру оплати, шляхом укладення відповідної додаткової угоди №06/245/01 від 04.11.219. Відповідач не погодився на внесення змін до Договору, оскільки вважає, що така пропозиція не ґрунтується на нормах чинного на даний час законодавства. Позиція Відповідача з докладним посиланням на норми чинного законодавства неодноразово надсилалися листами на адресу Позивача та щоразу пропонувалося навести законні та належні підстави задля проведення такого збільшення вартості оплати послуг, однак Позивач, замість надання обґрунтування та підстав збільшення, подав даний позов. Діючим законодавством не передбачено такого способу захисту порушених прав як внесення змін до Договору, шляхом визнання Додаткової угоди укладеною. Дана угода датована 04.11.2019, тобто позовні вимоги полягають у зміні Договору в минулому часі, в той час, як ч.5 ст. 188 ГК України чітко встановлено, що якщо Договір змінено або розірвано судовим рішенням, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням. Крім того, за період з 04.11.2019 по даний час сторонами оформлені та підписані відповідні Акти виконаних робіт, виставлені та сплачені відповідні рахунки. Заявлені позовні вимоги прямо суперечать підпункту 3 ст. 3 ЦК України, яким встановлено у якості загальних засад цивільного законодавства свободу договору. У Договорі, що є предметом даного спору, у п.6.4. сторони чітко та недвозначно сформулювали, що: зміни і доповнення до Даного Договору вносяться лише письмово за згодою сторін та є його невід`ємними частинами. Тобто сторонами ще на стадії укладання Договору був погоджений порядок його зміни за обоюдною згодою. В даному ж випадку Позивач намагається змусити другу сторону договору до внесення до Договору його односторонньої волі. З позову чітко не вбачається, на яку саме законодавчо визначену норму посилається Позивач, як на підставу щодо внесення змін до Договору. В позові перелічені усі зазначені в законодавстві підстави і внесення змін через невиконання іншою стороною Договору, і внесення змін через істотну зміну обставин. А конкретизація правової підстави необхідна задля того, аби зрозуміти коло обставин, які підлягають встановленню судом у даному випадку. Порядок визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затверджений наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15.12.2003 №495/369 (далі Порядок №495/369), на який посилається п.4.1. Договору, на цей час не може бути підставою для розрахунку вартості утримання аварійно-рятувальної служби за вищенаведеним договором. Відповідно до п.1.1. Порядку №495/369, Порядок визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами поширюється на центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що мають у своєму підпорядкуванні об`єкти та окремі території, передбачені Переліком об`єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов`язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1214 (далі Перелік №1214), а також на суб`єкти господарської діяльності, незалежно від форми власності, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характерів, та на державні аварійно-рятувальні служби (формування). Перелік №1214 втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №763, а сам Порядок обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затверджений наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.11.2003 №440 (далі Порядок №440), яким сторони керувались при укладенні Договору №133/01/1094 від 16.09.2013, втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.12.2017 №1068. Також, на цей час втратив чинність Закон України "Про аварійно-рятувальні служби" від 14.12.1999 №1281-ХІV. Тобто, Порядок №495/369, хоча і не втратив чинність на цей час, але втратили чинність нормативно-правові та законодавчі акти, які були підґрунтям для його застосування. Відповідач вважає, що сторони, при виконанні умов Договору №133/01/1094 від 16.09.2013, перш за все повинні керуватися діючими на цей час нормами ст. 133 Кодексу цивільного захисту України та Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2017 №5 (далі Порядок №5), які не передбачають, що вартість відповідного обслуговування розраховується на підставі Порядку №495/369. Порядок розрахунку вартості обслуговування передбачений п.9 Порядку №5, який, до речі, передбачає, що оплата за обслуговування здійснюється за фактично виконані роботи на підставі відповідного акту, а не у якості щомісячного перерахування вартості функціонування структурних підрозділів ДВГРЗ ДСНС України. Відповідач вважає, що п.4.5. Договору №113/01/1094 від 16.09.2013 не відповідає п.10 Порядку №5, згідно з яким проведення аварійно-рятувальною службою аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж здійснюється безоплатно. Посилання, що "основне фінансування функціонування загону забезпечується за рахунок коштів, що отримає ДВГРЗ ДСНС України від підприємств за виконання на договірній основі аварійно-рятувального обслуговування та надання додаткових платних послуг" не відповідає дійсності, оскільки це прямо не передбачено ні Статутом ДВГРЗ ДСНС України, ні нормативно-правовими актами, ні діючим законодавством та, на думку Відповідача, їм суперечить, а також суперечить статусу "бюджетна установа", який має ДВГРЗ ДСНС України. Відповідно до п.4.2. Договору в усіх випадках збільшення витрат на утримання загону, що пов`язані зі збільшенням заробітної плати, вартості матеріалів та інше, виконавець проводить перерахунок, а Замовник узгоджує фінансування загону на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування на підставі наданих підтверджувальних документів. Відповідно до п.6.4. Договору (в редакції додаткової угоди №05/197/01 від 04.11.2019) будь-які зміни, доповнення до Договору або дострокове розірвання здійснюється за письмовою згодою сторін з урахуванням вимог чинного законодавства України. З вищевикладеного випливає, що зміни до Договору щодо вартості обслуговування (вартості функціонування структурних підрозділів ДВГРЗ ДСНС України) здійснюється за домовленістю сторін, шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору після отримання замовником достатнього обґрунтування об`єктивної необхідності змін для їх узгодження, яке наразі Відповідач не отримав. Що, в свою чергу, призводить до неможливості відповідного узгодження вищенаведеного підвищення.

У судовому засіданні представник Відповідача пояснила, що Позивач не надав підтверджувальних документів на обґрунтування певних витрат, включених до додатку до договору "Вартість утримання оперативної одиниці ДВГРЗ ДСНС України з 01.01.2020" , зокрема, щодо "інших витрат" та "послуг сторонніх організацій".

У поясненнях та запереченнях на відзив Позивач зазначив, щодо твердження Відповідача відносно способу захисту порушеного права, то п.5.3. Договору передбачено, що спори і суперечки, які виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів вирішуються в судовому порядку. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, заперечення Відповідача, щодо відсутності такого способу захисту порушеного права Позивача, як внесення змін до договору за рішенням суду спростовується нормами діючого Цивільного кодексу України і є безпідставними. Щодо порядку набрання чинності змін до договору заперечення Відповідача також викликають обґрунтований сумнів, оскільки ст. 653 ЦК України врегульовано, що зміни до Договору за рішенням суду вступають в силу з моменту набрання законної сили рішенням суду. Окрім того, при визначенні способу захисту порушеного права суд вправі самостійно визначити належний спосіб захисту порушеного права Позивача. З урахуванням вищевикладеного така підстава заперечень проти позову, як невірно визначений спосіб захисту порушеного права не є підставою для відмови в задоволенні позову чи залишення позову без розгляду. Відповідно до інформації з управління державної казначейської служби України у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу (місце реєстрації Позивача) у Позивача відсутні відкриті рахунки в установах казначейської служби України. Позивач не є бюджетною установою в розумінні Бюджетного кодексу України, а тому посилання на "статус бюджетної установи", що на думку Відповідача має Позивач, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог щодо внесення змін до Договору є безпідставним, як з огляду на те, що Позивач не має подібного статусу (що доводиться відсутністю у Позивача такої можливості через відсутність рахунків відкритих у казначейських установах) так і з огляду на те, що жодним Законом не передбачено обмеження права суб`єкта господарювання на звернення до суду за захистом свого порушеного права в договірних зобов`язаннях шляхом внесення змін до Договору за рішенням суду. Відповідно до п.4.2. Договору укладеного Позивачем та Відповідачем (цей факт Відповідач не оспорює) Позивач (Виконавець за договором) взяв на себе зобов`язання у всіх випадках збільшення витрат на утримання загону, що пов`язані зі збільшенням заробітної плати, вартості матеріалів та інше, проводити перерахунок, а Відповідач (Замовник за договором) узгоджувати фінансування загону на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування на підставі наданих підтверджувальних документів, тому підставою для внесення змін до вартості обслуговування стало чергове підвищення заробітної плати працівникам загону. Відповідачу було надано кошторисну калькуляцію, з якої вбачається, що відбулося підвищення заробітної плати та витрат на утримання оперативної одиниці. З приводу висловленого Відповідачем заперечення щодо втрати чинності частини нормативних актів, які є пов`язаними з порядком розрахунку вартості постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування використаного Позивачем для розрахунку вартості функціонування однієї оперативної одиниці, яка, в свою чергу, застосовується при визначенні вартості аварійно-рятувального обслуговування за договором укладеним Позивачем та Відповідачем, Позивач пояснює, що згідно зі ст.133 Кодексу цивільного захисту України аварійно-рятувальне обслуговування передбачає надання послуг з проведення відповідних робіт із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій (профілактики), локалізації і ліквідації наслідків аварій, інших послуг відповідно до укладеної угоди. Суб`єкти господарювання, галузі та окремі території, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, а також порядок такого обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.9 Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2017 №5 вартість обслуговування визначається згідно з розрахунком, що є невід`ємною частиною договору на обслуговування. Формування вартості обслуговування об`єкта суб`єкта господарювання державними аварійно-рятувальними службами здійснюється згідно з економічно обґрунтованими плановими витратами відповідного підрозділу (оперативної одиниці) аварійно-рятувальної служби, пов`язаними з його обслуговуванням, визначеними на підставі національних положень (стандартів), державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, з урахуванням цін на матеріальні ресурси та послуги відповідно до вимог законодавства. Вартість обслуговування для аварійно-рятувальних служб визначається з урахуванням витрат, пов`язаних з організацією здійснення обслуговування. При укладенні Договору між Позивачем та Відповідачем було досягнуто згоди щодо вартості обслуговування (вартість визначалась на підставі рахунку (калькуляції), яка є невід`ємною частиною Договору та виконана згідно з вимогами спільного наказу МНС України та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15.12.2003 №495/369 "Про затвердження Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами" (далі Порядок). На момент укладання договору Закон України "Про аварійно-рятувальні служби", який пов`язаний з вищевказаним порядком втратив чинність. Сам Порядок визначає які саме витрати включаються до собівартості аварійно-рятувального обслуговування (п.1.2. Порядку при безпосередньому укладанні договорів на аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів та окремих територій (далі об`єкти), що підлягають постійному та обов`язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами (формуваннями), сторони керуються зазначеним Порядком у частині планування та обліку витрат, які підлягають компенсації), а розрахунок цих витрат проводиться у відповідності до Стандарту бухгалтерського обліку №16 (Витрати), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, який є чинним на сьогоднішній день. Відповідачем, на момент укладання Договору, було погоджено спосіб розрахунку та обсяг витрат включених до розрахунку вартості функціонування підрозділів Позивача. Таким чином, посилання Відповідача на те, що вказаний порядок не може бути підставою для розрахунку вартості аварійно-рятувального обслуговування є безпідставним та необґрунтованим, оскільки сторонами в п.4.1. було погоджено методику розрахунку і Відповідач не заперечував проти такої методики, а ні під час укладання Договору, а ні під час наступного внесення змін до Договору. Окрім того, спільний наказ МНС України та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15.12.2003 №495/369 "Про затвердження порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами" є нормативним документом зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 15.12.2003 за №1222/8543. Відповідно до п.3 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 31.07.2000 №32/5, скасування рішення про державну реєстрацію застосовується до нормативно-правових актів, які пройшли державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України або його територіальних органах, а також зареєстрованих нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними (незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та не чинними повністю або в окремій його частині. Позивач звертає увагу на те, що не дійсність нормативно-правового акту хоча б в частині має наслідком скасування державної реєстрації Міністерством юстиції України, відсутність рішення МЮУ про скасування реєстрації свідчить про те, що даний нормативний акт є законним, відповідає правовим актам вищої юридичної сили і є чинний повністю. Відповідно до ст.20 Кодексу цивільного захисту України до завдань та обов`язків будь-якого суб`єкта господарювання належить зокрема: забезпечення виконання заходів у сфері цивільного захисту на об`єктах суб`єкта господарювання; проведення оцінки ризиків; декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки; розроблення планів локалізації та ліквідації наслідків аварій на об`єктах підвищеної небезпеки; забезпечення аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання відповідно до вимог ст. 133 цього Кодексу та інше. Закон України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" визначає, що об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру. Перелік виробництв на яких є реальна загроза виникнення надзвичайної ситуації і які потребують постійного та обов`язкового аварійно-рятувального виробництва наведено у постанові КМУ №763 від 26.10.2016. У п.6 ч. 2 вказаного Переліку зазначене і прокатне виробництво, яке згідно відомостей з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій є основним видом господарської діяльності Відповідача. Порядок такого обслуговування регламентується затвердженим Постановою КМУ №5 від 11.01.2017 Порядком здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій. Відповідно до п.6 вказаного порядку обслуговування здійснюється на підставі відповідного договору, що укладається між суб`єктом господарювання та аварійно-рятувальною службою, за письмовим зверненням уповноваженої особи суб`єкта господарювання до відповідної аварійно-рятувальної служби з одночасним поданням відомостей, визначених за результатами ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки, декларації безпеки та плану локалізації і ліквідації наслідків аварій на об`єкті підвищеної небезпеки, які підлягають обслуговуванню. Тобто, саме підприємство визначає можливі надзвичайні ситуації, що можуть виникнути на його об`єктах, проводить аналіз можливих наслідків та визначає заходи спрямовані на локалізацію та ліквідацію надзвичайної ситуації та заходи щодо мінімалізації впливу НС на довкілля. Відповідно до відомостей за результатами ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки, декларації безпеки та запропонованих підприємством заходів з локалізації, ліквідації НС та мінімізації її впливу на навколишнє середовище командир аварійно-рятувального формування визначає кількість оперативних одиниць відповідно до п.8 Порядку за погодженням із суб`єктами господарювання, які обслуговує аварійно-рятувальний загін. При цьому, враховується специфіка об`єкта чи окремої території, а також спеціалізація, дислокація та нормативи виїзду підрозділів такої служби для проведення обслуговування. Отже, є кілька принципових позицій в діях Відповідача, які викликають заперечення з боку Позивача. Оспорюваним Договором, а саме: п.1., визначена кількість оперативних одиниць на рівні 0,256, що відповідає плану ліквідації аварій, і є узгоджена сторонами (в редакції договору узгодженій сторонами згідно додаткової угоди №04/613/01 від 29.12.2018). Відповідно до п.9 Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, затвердженого Постановою КМУ від 11.01.2017 №5 формування вартості обслуговування об`єкта суб`єкта господарювання державними аварійно-рятувальними службами здійснюється згідно з економічно обґрунтованими плановими витратами відповідного підрозділу (оперативної одиниці) аварійно-рятувальної служби, пов`язаними з його обслуговуванням, визначеними на підставі національних положень (стандартів), державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів з урахуванням цін на матеріальні ресурси та послуги відповідно до вимог законодавства. Отже, вартість запропонована Позивачем в оспорюваній додатковій угоді формується шляхом арифметичної дії множення суми вартості функціонування 1 оперативної одиниці (з 01.01.2020 431134,70 грн.) на кількість оперативних одиниць визначених договором (0,256 оперативних одиниць), що в результаті виконання арифметичної дії дає суму 110370,48 грн. Жодної дії щодо внесення змін до ідентифікації Відповідача чи змін до декларації безпеки, чи змін до плану ліквідації аварій, що б могло вплинути на зміну кількості оперативних одиниць Відповідачем не вчинялося, жодного альтернативного розрахунку, жодного обґрунтованого заперечення щодо сум чи статей витрат включених до кошторисної калькуляції Відповідачем не надано. Відповідач в своїх листах (№1851 від 20.11.2019 та №1931 від 11.12.2019) лише пропонував іншу суму, яка була нічим не обґрунтована. Щодо заяви Відповідача про утримання Позивача за рахунок підприємств, що обслуговуються та фактично невиконання ніяких робіт, Позивач звертає увагу на те, що відповідно до відомостей про виїзди на аварійно-рятувальні та інші невідкладні роботи за 2020 рік, з початку року на об`єктах Відповідача сталося 3 НС, для ліквідації яких загалом було застосовано до 4 одиниць техніки та від 6 до 15 осіб особового складу.

Судом досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.09.2013 сторонами укладено Договір №133/01/1094 на постійне та обов`язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єктів та окремих територій (далі Договір), за п.1. (абз.1 у редакції Додаткової угоди №04/613/01 від 29.12.2018) якого Виконавець (Позивач, ДВГРЗ ДСНС України) організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 0,256 оперативної одиниці згідно з нормативом виїзду на об`єкти Замовника (Відповідача), що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій.

Виконавець здійснює постійне та обов`язкове обслуговування об`єктів Замовника.

Об`єкти Замовника, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, визначені у додатку №1 до цього Договору, який узгоджується обома сторонами.

Відповідно до п.2.2. Договору для виконання покладених завдань Виконавець зобов`язується: забезпечувати функціонування структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення згідно з нормативом виїзду, відповідно до Статуту ведення аварійно-рятувальних робіт та диспозиції виїздів ДВГРЗ ДСНС України, на об`єкти Замовника, що регламентується планами реагування на надзвичайні ситуації (планами ліквідації аварій, планами локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій).

Вартість функціонування структурних підрозділів Виконавця у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 0,256 оперативної одиниці складає помісячно: з 01.01.2019 по 87 210,71 грн., без ПДВ (п.4.1. Договору у редакції Додаткової угоди №04/613/01 від 29.12.2018).

У всіх випадках збільшення витрат на утримання загону, що пов`язані зі збільшенням заробітної плати, вартості матеріалів та інше, Виконавець проводить перерахунок, а Замовник узгоджує фінансування загону на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування на підставі наданих підтверджувальних документів (п.4.2. Договору).

Спори і суперечки, які виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку (п.5.3. Договору).

Договір укладається на невизначений термін та вступає в дію з 01.01.2014 (п.6.1. Договору).

Будь-які зміни, доповнення до Договору або дострокове розірвання здійснюється за письмовою згодою Сторін з урахуванням вимог чинного законодавства України (крім змін, передбачених в п. 6.5. цього Договору) (п.6.4. Договору в редакції додаткової угоди № 05/197/01 від 04.11.2019).

Позивач направив Відповідачеві листа №01/7-1897 від 13.11.2019, у якому пропонував розглянути пропозиції по фінансуванню загону на 2020 у наступних розмірах:

- з 01.01.2020 110 370,48 грн. в місяць;

- з 01.07.2020 113 695,55 грн. в місяць;

- з 01.12.2020 117 362,04 грн. в місяць.

У відповідь на зазначений лист, Відповідач, листом №1851 від 20.11.2019 повідомив Позивачеві, що при формуванні бюджету на 2020 рік враховуючи складне економічне та фінансове становище підприємства, спад виробництва, скорочення працюючого персоналу, керівництвом компанії виділена сума в розмірі, що перевищує на 6 % фінансування 2019 року, а саме: з 87 210,71 грн. до 92 443,30 грн. в місяць. Враховуючи довгострокові партнерські відносини, плідну співпрацю, Відповідач пропонував надіслати додаткову угоду до Договору №133/01 від 16.09.2013 на аварійно-рятувальне обслуговування в розмірі 92 443,30 грн. в місяць на 2020 рік.

Аналогічну позицію Відповідача викладено у листі №1931 від 11.12.2019.

Позивач, у листі №03/7-4 від 02.01.2020 Відповідачеві зазначив, що на 01.01.2020 залишилися невирішеними питання вартості обслуговування об`єктів підприємства Відповідача на 2020 рік, та пропонував узгодити суму фінансування, вказану в додатковій угоді від 04.11.2019 №06/245/01. Адже сума, запропонована Відповідачем, ставить під загрозу функціонування підрозділу, що обслуговує підприємство Відповідача і взагалі унеможливлює повноцінне виконання завдань за призначенням. Позивач пропонував Відповідачеві розглянути його пропозицію, викладену в додатковій угоді від 04.11.2019 №06/245/01 та надати відповідь до 10.01.2020.

За даними Позивача, зазначеного листа Відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Тобто, сторони не дійшли згоди щодо внесення змін до Договору стосовно вартості аварійно-рятувального обслуговування об`єктів Відповідача підрозділами Позивача.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є наявність (правомірність) підстав внесення змін до Договору.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно зі ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить, зокрема, забезпечення аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання відповідно до вимог статті 133 цього Кодексу.

Суб`єкти господарювання та окремі території, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій, підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі аварійно-рятувальними службами, які пройшли атестацію в установленому порядку (ч. 1 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України).

Частиною 2 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України визначено, що аварійно-рятувальне обслуговування передбачає надання послуг з проведення відповідних робіт із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій (профілактики), локалізації і ліквідації наслідків аварій, інших послуг відповідно до укладеної угоди.

Суб`єкти господарювання, галузі та окремі території, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, а також порядок такого обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України).

Центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання забезпечують підпорядковані їм підрозділи з питань цивільного захисту, сили цивільного захисту та інші організації, діяльність яких спрямована на виконання завдань і заходів з питань цивільного захисту, засобами цивільного захисту, іншим майном, службовими, навчальними, господарськими та підсобними приміщеннями, іншими об`єктами та спорудами (пожежними депо, сховищами для техніки, тренувальними залами, спортивними майданчиками), складськими площами в обсягах, необхідних для їх діяльності, а також надають у встановленому порядку земельні ділянки для їх розташування (ч.1 ст. 97 Кодексу цивільного захисту України).

Згідно з п.9 Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2017 №5 вартість обслуговування визначається згідно з розрахунком, що є невід`ємною частиною договору на обслуговування.

Формування вартості обслуговування об`єкта суб`єкта господарювання державними аварійно-рятувальними службами здійснюється згідно з економічно обґрунтованими плановими витратами відповідного підрозділу (оперативної одиниці) аварійно-рятувальної служби, пов`язаними з його обслуговуванням, визначеними на підставі національних положень (стандартів), державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів з урахуванням цін на матеріальні ресурси та послуги відповідно до вимог законодавства.

Вартість обслуговування для аварійно-рятувальних служб визначається з урахуванням витрат, пов`язаних з організацією здійснення обслуговування.

Оплата за обслуговування здійснюється за фактично виконані роботи на підставі відповідного акта.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач позов заперечує з наведених у відзиві підстав.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги надані сторонами докази, суд не приймає позицію Позивача, а погоджується з Відповідачем.

Так, дійсно, підприємство Відповідача є суб`єктом господарювання, яке підлягає постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню.

Відповідно до наведеного законодавства суб`єкти господарювання мають сплачувати за обслуговування об`єктів державними аварійно-рятувальними службами. Така оплата проводиться на підставі відповідних договорів.

Формування вартості обслуговування об`єкта суб`єкта господарювання державними аварійно-рятувальними службами здійснюється згідно з економічно обґрунтованими плановими витратами відповідного підрозділу (оперативної одиниці) аварійно-рятувальної служби, пов`язаними з його обслуговуванням, визначеними на підставі національних положень (стандартів), державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, з урахуванням цін на матеріальні ресурси та послуги відповідно до вимог законодавства. Вартість обслуговування для аварійно-рятувальних служб визначається з урахуванням витрат, пов`язаних з організацією здійснення обслуговування.

Вартість обслуговування визначається згідно з розрахунком, що є невід`ємною частиною договору на обслуговування.

16.09.2013 сторонами укладено Договір №133/01/1094 на постійне та обов`язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єктів та окремих територій.

У наведеному Договорі визначено вартість обслуговування, яка періодично змінювалася за згодою сторін, шляхом укладення додаткових угод до Договору.

Однак, відповідно до п.6.4. Договору, в редакції додаткової угоди № 05/197/01 від 04.11.2019, будь-які зміни, доповнення до Договору або дострокове розірвання здійснюється за письмовою згодою Сторін з урахуванням вимог чинного законодавства України (крім змін, передбачених в п. 6.5. цього Договору).

Тобто зміни до Договору не можуть вноситися одноособово однією зі сторін Договору.

Згідно зі ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Аналізуючи матеріали справи та наведене чинне законодавство, суд доходить висновку, що при укладанні Договору, сторони врахували можливі суттєві зміни обставин, якими вони керувалися при укладенні договору, зокрема, щодо вартості послуг Позивача. Так, у п. 4.2. Договору сторони погодили, що у всіх випадках збільшення витрат на утримання загону, що пов`язані зі збільшенням заробітної плати, вартості матеріалів та інше, Виконавець проводить перерахунок, а Замовник узгоджує фінансування загону на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування на підставі наданих підтверджувальних документів.

За таких обставин, при відсутності згоди Відповідача на внесення змін до Договору, Позивач вправі провести перерахунок вартості його послуг на підставі відповідних підтверджувальних документів та виставити відповідний рахунок, який, згідно з п.4.2, 4.3 Договору, Відповідач узгоджує та має перерахувати кошти в термін до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

За таких обставин, виходячи з умов Договору та вимог чинного законодавства, внесення змін до Договору можливе лише за згодою сторін.

При цьому, суд бере до уваги, що Позивач, звертаючись з пропозицією до Відповідача про внесення змін до Договору, а також звертаючись з позовом до Відповідача, не надав доказів направлення Відповідачеві підтверджувальних документів на обґрунтування витрат, включених до додатку до договору "Вартість утримання оперативної одиниці ДВГРЗ ДСНС України з 01.01.2020".

Крім того, суд бере до уваги, що за період з 04.11.2019 до часу подачі Відповідачем відзиву на позов, сторонами оформлені та підписані відповідні Акти виконаних робіт, виставлені Позивачем та сплачені Відповідачем відповідні рахунки.

Отже, виставляючи рахунок на оплату послуг, Позивач, надавши підтверджувальні документи, може здійснити перерахунок, з урахуванням збільшення витрат на утримання загону, що пов`язані зі збільшенням заробітної плати, вартості матеріалів та інше.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій, 50002, м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, 223А (код 33873405) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ", 53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 56 (код 35537363) про внесення змін до договору.

Витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 19.11.2020

Суддя С.Г. Юзіков