ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" листопада 2020 р. Cправа № 902/610/20

за позовом: Приватного орендного підприємства "Поліс" (вул. Зелена, буд. 35, с. Мервин, Оратівський район, Вінницька область, 22636)

до: Чагівської сільської ради (пров. Шкільний, буд. 34, с. Чагів, Оратівський район, Вінницька область, 22635)

про визнання права власності на об`єкт права власності, -

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Німенко О.І.

Представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

17.06.2020 р. приватне орендне підприємство "Поліс" звернулось в Господарський суд Вінницької області з позовом до Чагівської сільської ради про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/610/20 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою від 24.06.2020 р. позовну заяву Приватного орендного підприємства "Поліс" до Чагівської сільської ради про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна залишено без руху.

10.07.2020 р. від позивача до суду надійшла заява від 07.07.2020 р. про усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі суду від 24.06.2020 р.

Оскільки, на момент надходження заяви про усунення недоліків, суддя Яремчук Ю.О. перебував відпустці, згідно розпорядження керівника апарату суду № 01-28/49/2020 р. від 10.07.2020 р., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 902/610/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020 р. справу № 902/610/20 розподілено судді Колбасову Ф.Ф.

Ухвалою суду від 14.07.2020 р. відкрито провадження у справі № 902/610/20. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 17.08.2020 р.

05.08.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 235 від 31.07.2020 р. в якому останній проти позову не заперечив.

17.08.2020 р. суддя Яремчук Ю.О. приступив до роботи, після виходу з щорічної відпустки.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020 р. справу № 902/610/20 передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 17.08.2020 р. прийнято до провадження справу № 902/610/20, розгляд справи розпочато спочатку та призначено підготовче судове засідання на 09 вересня 2020 року о 10:30 год., зобов`язано сторони виконати вимоги ухвали суду від 14.07.2020 р.

Разом з тим, 09.09.2020 р. судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Яремчука Ю.О. на лікарняному.

Оскільки, станом на 14.09.2020 р. суддя Яремчук Ю.О. приступив до роботи, суд ухвалою від 14.09.2020 року повідомив учасників справи про підготовче засідання у справі, що відбудеться 15.10.2020 р.

На визначену судом дату - 15.10.2020 р. представники сторін в судове засідання не з`явилися.

При цьому суд враховує, що 30.09.2020 р. від позивача надійшла заява від 25.09.2020 року про розгляд справи без участі позивача, оскільки останній немає можливості брати участь в судових засіданнях. Позивач зазначив у вказаній заяві, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд прийняв до розгляду заяву позивача від 25.09.2020 року та долучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 15.10.2020 р. закрито підготовче провадження та призначити справу № 902/610/20 для судового розгляду по суті на 11.11.2020 р.

На визначену дату представники сторін не з`явились, при цьому про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 15.10.2020 р.

При цьому суд зазначає, що 28.10.2020 р. від представника відповідача Чагіївської сільської ради, надійшла заява (вх. № канц. 01-34/975/20 від 28.10.2020 р.) про розгляд справи без участі уповноваженого представника та зазначено що проти позову не заперечує.

Зокрема від представника позивача Приватного орендного підприємства «Поліс» надійшла заява (вх. № канц. 01-34/10250/20 від 11.11.2020 р.) про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

В якості заявлених позовних вимог позивачем зазначено:1992 році КСП «Прогрес» с.Мервин, за власні кошти для ведення господарської діяльності, пов`язаної з виробничою необхідністю було побудовано корівник 4-х рядний.

КСП «Прогрес» було реорганізовано у СВК «Прогрес», правонаступником якого в свою чергу стало приватне орендне підприємство «Поліс».

Вказаний об`єкт побудовано позивачем у відповідності до складеної проектно-конструкторської документації, проте, оскільки з моменту побудови, пройшов тривалий час та документи з ремонтно-будівельних робіт загублені, роботи з узаконення та вводу в експлуатацію не були виконані.

Позивач вказує, що зазначені об`єкти обліковуються на балансі відповідно до Акта інвентаризації та оцінки основних засобів по СВК «Прогрес» та бувшому КСП «Прогрес» №1 від 01.01.2001 р. Відповідно до Акта передачі засновнику основних і оборотних засобів для покриття кредиторської заборгованості по СВК «Прогрес» №5 від 01.04.2001 р. зазначену будівлю передано СВК «Прогрес».

Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату.

27.02.2018 р. на замовлення позивача «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомості.

Згідно з довідкою позивача від 10.06.2020 р. №16 балансова вартість об`єкта становить 17402,96 грн.

27.05.2020 р. позивач звернувся до відповідача, із заявою щодо визнання права власності на об`єкти нерухомого майна (лист вих. №16).

Листом вих.№165 від 28.05.2020 р. відповідач відмовив позивчу у задоволенні звернення.

Визнання права власності на об`єкти нерухомості є виключно компетенцією суду. З огляду на те, що будівництво виконано без отримання дозволу на початок будівельних робіт, позивач не має можливості оформити право власності на спірні об`єкти нерухомого майна належним чином, та вказане позбавляє позивача можливості реалізувати свої права щодо розпорядження майном, у зв`язку із чим виникла потреба у зверненні позивача до суду із відповідним позовом та захистом своїх прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач у позовній заяві вказує, що будівлі, право власності на які просить визнати за ним у судовому порядку, були збудовані ним самочинно, без наявних відповідних дозволів на їх будівництво.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися, володіти своїм майном.

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 Цивільного кодексу України закріплено захист прав існуючого власника, право власності якого не визнається або оспорюється іншою особою, в той час як позивач у спорі про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, не будучи власником спірного об`єкта нерухомості, звертається до суду з метою набуття права власності на таке майно, тобто визнання в судовому порядку права власності на річ за загальним правилом є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про планування та забудову території", здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу невиконання будівельних робіт чи його перереєстрації, а також здійснення незазначених у дозволі будівельних робіт вважається самочинним будівництвом.

Згідно з ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК України).

Однак, в окремих випадках ст. 376 Цивільного кодексу України передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті.

Так, відповідно до ч.3 ст.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Водночас, ч.5 ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (частина 4 статті 376 Цивільного кодексу України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Аналогічна правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі №11/384-06.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд констатує, що стаття 376 Цивільного кодексу України є спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин (щодо визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва), оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений.

З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку, розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, з таким цільовим призначенням, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (частина 4 статті 376 Цивільного кодексу України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Дослідивши фактичні обставини справи, господарський суд констатує, що доказами наявними в матеріалах справи позивачем не підтверджено, що останньому відведено земельну ділянку для цієї мети в установленому порядку, з таким цільовим призначенням, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту.

Наведені обставини в їх сукупності з врахуванням вимог чинного законодавства наводять на висновок про те, що вимога позивача є безпідставною, позивач не довів перед судом обґрунтованість позовних вимог.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, з врахуванням встановленого суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Інші посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

11.11.2020 р. в судовому засіданні вступну та резолютивну частину рішення суду долучено до матеріалів справи.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 23 листопада 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Зелена, буд. 35, с. Мервин, Оратівський район, Вінницька область, 22636)

3 - відповідачу (пров. Шкільний, буд. 34, с. Чагів, Оратівський район, Вінницька область, 22635)