ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 Справа № 917/1482/20

Суддя Кльопов І.Г. , розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістік", вул.Харченка Євгенія, 42, м.Київ, 02088 (адреса для листування: пров.Спортивний,2-А, м.Полтава, 36014.

до Фізичної особи-підприємця Біленко Яни Владиславівни, АДРЕСА_1

про стягнення 9228,04грн.

Представники сторін в судове засідання не викликались

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістік" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Біленко Яни Владиславівни про стягнення заборгованості за договором поставки №БП 1755 від 04.11.2019 у розмірі 9228,04грн., у т.ч. 6395,03грн. - сума основного боргу, 1060,95грн. - 20% річних, 960,12грн. - пені, 72,01грн. - інфляційні нарахування та 739,93грн. - 7% штрафу.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи визначено здійснювати без виклику сторін за наявними матеріалами та встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що позовні вимоги є досить незрозумілими, оскільки між сторонами була домовленість, за якою відповідач по можливості повинен виплачувати суму боргу, а не у відповідний термін (від 29.09.2020 вхід. №10737).

Згідно з ч.4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістік" (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Біленко Яною Владиславівною (відповідач, покупець) було укладено Договір поставки №БП 1755.

Згідно п.1.1 Договору постачальник зобов"язується передати у власність покупця алкогольні напої (товар), а покупець зобов"язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному цим догвоором.

Відповідно до п. 3.1 договору постачання товару здійснюється силами та за рахунок постачальника, на умовах DDP відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010р.). Постачальник постачає товар покупцю на підставі його замовлення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначеного Договору Позивачем було здійснено поставки товарів Відповідачу на загальну суму 11277,48грн. згідно видаткових накладних №42290/39446 від 05.12.2019, №43265/40422 від 12.12.2019, №1877/1791 від 24.01.2020

Відповідач прийняв товар згідно всіх вищевказаних видаткових накладних без зауважень, що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками сторін договору та скріплені печатками юридичних осіб (належним чином засвідчені копії всіх видаткових накладних додаються до позову).

Згідно з п. 6.1 договору розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Згідно з п. 3.6. Договору за окремою домовленістю Сторін Постачальник має право, не очікуючи надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженої партії Товару згідно з п. 4.2. Договору, поставити його Покупцю. В цьому разі Покупець повинен оплатити повну вартість поставленого Товару не пізніше трьох банківських днів з дати поставки.

Позивач зазначає, що в порушення умов договору, відповідач не в повному обсязі розрахувався за товар, який отримав за видатковими накладними, відповідачем частково погашено заборгованість за накладними, а саме у сумі 3750,73грн. Окрім того, відповідачем здійснено часткове повернення товару за накладною №39446 від 05.12.2019 на суму 1131,72грн.

Так, сума боргу відповідача за договором поставки №БП 1755 від 04.11.2019 за період з з 01.06.2020 по 31.07.2020 становить 6395,03грн, що підтверджується актом звірки розрахунків, підписаним сторонами.

Відповідно до п. 7.1. договору поставки у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов"язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати, у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.9.2 договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов"язаний сплатити постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Враховуючи вказаниі пункти договору та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 960,12грн. за період з 20.12.2019 по20.06.2020 та штраф у розмірі 739,93грн., 20% річних у розмірі 1060,95грн. за період з 20.12.2019 по 29.07.2020 та 72,01грн. втрат від інфляції за період з січня 2020 року березень 2020 року.

Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд стягнути з відповідача 6395,03грн. суму основного боргу, 960,12грн. пені, 1060,95грн. річних, 72,01 грн. втрат від інфляції та 739,93грн. - 7% штраф.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав, встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 вищезазначеного Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання в частині оплати вартості поставленого позивачем товару у повному обсязі не виконав, необхідну суму грошових коштів йому не перерахував.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачена можливість визначення у договорі розміру штрафних санкцій.

Відповідно до п. 7.1. договору поставки у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов"язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати, у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу

Відповідно до п.9.2 договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов"язаний сплатити постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної програми «Ліга: Закон. Підприємство 9.5.3. ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга» розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, розмір облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення відповідача, індекси інфляції, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача сум пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем до позову додані необхідні докази на підтвердження заявлених вимог, у той час як відповідач не надав суду доказів безпідставності позовних вимог чи доказів, які б свідчили про належне виконання ним договірних зобов`язань.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 6395,03 грн заборгованості за поставлений товар правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної програми «Ліга: Закон. Підприємство 9.5.3. ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга» розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, розмір облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення відповідача, індекси інфляції, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача сум пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що позов задоволено повністю, суд відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодовує позивачу витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Біленко Яни Владиславівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістік", , вул.Харченка Євгенія, 42, м.Київ, 02088 (адреса для листування: пров.Спортивний,2-А, м.Полтава, 36014) заборгованість за договором поставки №БП 1755 від 04.11.2019 у розмірі 9228,04грн., у т.ч. 6395,03грн. - сума основного боргу, 1060,95грн. - 20% річних, 960,12грн. - пені, 72,01грн. - інфляційні нарахування та 739,93грн. - 7% штрафу, а також 2102,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 13.11.2020

Суддя Кльопов І.Г.