РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2020Справа № 910/13911/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/13911/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Фонду державного майна України

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

14 вересня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 09.09.2020 року до Фонду державного майна України (відповідач) про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 39 117,16 грн. (тридцять дев`ять тисяч сто сімнадцять гривень 16 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було виплачено страхове відшкодування за страховим випадком - залиття частини нежитлового приміщення їдальні по вул. Генерала Алмазова, 18/9, у розмірі 39 117,16 грн., у зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", у нього виникло право вимоги до винної у завданні збитків особи, якою позивач вважає відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13911/20, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 900 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 року у справі № 910/13911/20 вручено уповноваженому представнику відповідача - 22.09.2020 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 07.10.2020 року (включно).

09.10.2020 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 10-25-20298 від 07.10.2020 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, адже відповідач не є особою відповідальною за завдані збитки. Вказаний відзив направлений засобами поштового зв`язку 07.10.2020 року, що підтверджується штриховим кодовим ідентифікатором 242 на конверті.

27.10.2020 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання № 10-25-21582 від 23.10.2020 року «Про витребування доказів.». В задоволені вказаного клопотання судом відмовлено, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, скористатися правом на подання клопотання про витребування доказів відповідач мав у строк до 17.10.2020 року включно.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2006 року між Фондом державного майна України, як орендодавцем, та ФОП Ландар Аллою Петрівною, як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 549, відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (в літ. А) площею 104,40 кв.м. (що складають 15/1000 частини від нежилої будівлі (літ. А) загальною площею 6979,70 кв.м.): приміщення № 22 площею 9,00 кв.м., приміщення № 23 площею 6,60 кв.м., приміщення № 24 площею 9,40 кв.м., приміщення № 25 площею 5,50 кв.м., приміщення № 26 площею 2,80 кв.м., приміщення № 28 площею 71,10 кв.м., (далі - майно), що розташовані на першому поверсі восьмиповерхового будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, 18/9, та обліковується на балансі Фонду державного майна України (далі - балансоутримувач).

Згідно з актом приймання-передачі в оренду від 08.12.2006 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно площею - 104,4 кв.м, що розміщене за адресою: м. Київ, вул. Кутузова 18/9, літера «А» та знаходиться на балансі Фонду державного майна України.

Договором про внесення змін № 25 від 02.02.2017 року до договору оренди продовжено термін дії договору по 07.12.2026 року включно.

25 червня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія "АРКС" (надалі - позивач, страховик) та ФОП Ландар Аллою Петрівною (надалі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування майна підприємств та підприємців № 184424ип8кгв (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з користуванням, розпорядженням застрахованим майном - нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9. Вигодонабувачем за вказаним правочином є Фонд державного майна України.

10.11.2018 року сталося залиття частини їдальні, розташованої в межах орендованого ФОП Ландар А.П. нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9.

На підтвердження факту залиття застрахованого майна позивачем додано до позову акт огляду застрахованого об`єкту б/н від 12.11.2018 року.

У вказаному акті зазначено, що на другому поверсі в приміщенні санвузла прорвало трубу (з`єднувальний шланг) в результаті чого відбулося залиття приміщень страхувальника.

Згідно із звітом № 8441 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9 вартість збитку, що виник внаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9 становить 49 413,00 грн. з ПДВ.

15.01.2019 року ФОП Ландар А.П. звернулася до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку із настанням страхового випадку та завданням матеріальної шкоди.

Листом № 10-14-1630 від 28.01.2019 року Фонд державного майна України надав дозвіл на перерахування страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 10.11.2018 року.

Позивачем було складено страховий акт № АХА2443450 від 01.02.2019 року, відповідно до якого було визначено, що розмір страхового відшкодування складає 39 117,16 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування майна підприємств та підприємців № 184424ип8кгв від 25.06.2018 року позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у сумі 39 117,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 532 958 від 04.02.2019 року.

Спір виник внаслідок того, що на підставі договору добровільного страхування майна підприємств та підприємців № 184424ип8кгв від 25.06.2018 року, внаслідок настання страхового випадку - залиття, позивачем виплачено страхове відшкодування орендарю нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9, тому відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу України встановлено, що страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов`язкове страхування).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про страхування", страхування може бути добровільним або обов`язковим.

За приписами ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений договором або законом. Самостійним способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків (п. 8 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України унормовано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 1192 Цивільного кодексу України передбачає, зокрема, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд враховує те, що вказаною статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено право регресу особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, до винної особи або осіб в розмірі виплаченого відшкодування.

Як встановлено судом, акт огляду застрахованого об`єкту від 12.11.2018 року складений представником страховика (ПАТ «СК "АРКС") Моложоном М.П. та представником страхувальника (ФОП Ландар А.П.) Руденко С.П., відповідач, як власник нерухомого майна, участі у складанні акту не приймав, матеріали справи зворотного не містять.

Наданий позивачем в матеріали справи акт огляду застрахованого об`єкту від 12.11.2018 року складений за відсутності відповідача, отже не є належним та допустимим доказом вини відповідача у завданні страхувальнику збитків.

Будь-яких інших доказів у підтвердження факту настання страхового випадку 10.11.2018 року та встановлення вини відповідача у настанні цього страхового випадку, окрім акту огляду застрахованого об`єкту від 12.11.2018 року, позивачем не надано.

Враховуючи зазначені обставини, вчинення саме відповідачем дій, які стали наслідком настання страхового випадку 10.11.2018 року, та обставини наявності між діями відповідача та страховим випадком причино-наслідкового зв`язку, як і взагалі причини настання страхового випадку не доведені позивачем належними та допустимими доказами, що є необхідною умовою для покладення на відповідача такого виду відповідальності, як відшкодування збитків.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Однак, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу відповідачем.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.11.2020р.

Суддя О.В. Котков