РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020Справа № 910/12171/20
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Військового прокурора Івано Франківського гарнізону (76018, м. Івано Франківськ, вул. Чорновола, 9) в інтересах держави в особі 1. Міністерства оборони України (03168, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6); 2. Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району (76014, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, ВУЛИЦЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ, будинок 14Г)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР» (04116, місто Київ, ВУЛИЦЯ МАРШАЛА РИБАЛКА, будинок 10/8) стягнення заборгованості у розмірі 358 920 грн. 31 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Військовий прокурор Івано Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі також - «Позивач - 1») та Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району (надалі також - «Позивач - 2») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 358 920 грн. 31 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договорами про відшкодування вартості газопостачання, спожитої в процесі надання послуг з харчування №3 від 21.01.2019 року, №2 від 21.01.2019 року, №1 від 21.01.2019 року, за Договором про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №5 від 21.02.2019 року, за Договором про надання послуг та відшкодування вартості теплопостачання №6 від 27.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 року позовну заяву Військового прокурору Івано Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України; Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР» про стягнення заборгованості у розмірі 358 920 грн. 31 коп. залишено без руху.

11.09.2020 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від прокурора надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року відкрито провадження у справі №910/12171/20, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

04.11.2020 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача -1 надійшла заява про задоволення позову прокурора.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.09.2020 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення уповноваженим особам прокуратури, Позивача 1, Відповідача та поверненням на адресу суду поштового конверту, надісланого на адресу Позивача - 2.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району є 76014, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, ВУЛИЦЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ, будинок 14Г.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/12171/20 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Позивач - 2 має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ
21.01.2019 року між Івано Франківською квартирно експлуатаційною частиною району (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (Сторона 2) було укладено Договір про відшкодування вартості газопостачання, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №3, відповідно до умов якого Сторона 2 відшкодовує Стороні 1, згідно з показниками газового лічильника, виходячи з вартості встановлених ПАТ Івано-Франківсьгаз тарифів на газопостачання, відшкодовує Стороні 1 вартість газопостачання спожитого Стороною 2 у їдальнях військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , в яких Сторона 2 надає послуги з харчування військовослужбовців, на підставі договору від 29.12.2018 № 286/2/18/175. (а.с.22-23)

Згідно з п. 2.1. Договору щомісячно, до 30 числа сторона 1 та сторона 2, згідно з показниками лічильників та розрахунками в тих військових частинах де немає лічильників складають та підписують акт зняття показників лічильників у двох примірниках, який є підставою для розрахунку вартості спожитого природного газу, що підлягає відшкодуванню.

Останнім днем календарного місяця сторона 1 оформлює та надає стороні 2 рахунок-фактуру, акт зняття показників лічильників, акт відшкодування вартості газопостачання, оформлені у відповідності до вимог чинних нормативних документів, які є підставою для проведення оплати по даному договору (п. 2.2 Договору).

Пунктом 3.2.1. Договору передбачено, що сторона 2 зобов`язана оплачувати вартість спожитого газопостачання.

Сторона 2 зобов`язана після отримання від сторони 1 оформленого згідно вимог діючого законодавства України пакету документів, а саме рахунків-фактур, актів зняття показників лічильників та актів відшкодування вартості газопостачання, протягом 10 банківських днів здійснювати оплату (п. 3.2.3 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та в силу ст. 631 ЦК України з 01.01.2020 до 12.03.2020.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2020 року до Договору про відшкодування вартості газопостачання, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №3 від 21.01.2019 року Сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2020 включно. (а.с.24)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості газопостачання, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №3 від 21.01.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з газопостачання, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості газопостачання, спожитих в процесі надання послуг з харчування, №38 від 29.02.2020 р. на суму 16 365 грн. 51 коп., №66 від 31.03.2020 р. на суму 17 732 грн. 97 коп., №114 на суму 14 966 грн. 70 коп., а загалом на суму в розмірі 49 065 грн. 18 коп. (а.с.30-32)

27.02.2019 року між Івано Франківською квартирно експлуатаційною частиною району (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (Сторона 2) було укладено Договір про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №5, відповідно до умов якого Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 вартість місячної плати за одиницю приєднаного теплового навантаження у приміщеннях їдальні військової частини НОМЕР_1 , в якій Сторона 2 надає послуги з харчування військовослужбовців, на підставі договору від 29.12.2018 № 286/2/18/175. (а.с.33-34)

Згідно з п. 2.1. Договору останнім днем календарного місяця Сторона 1 оформлює акт відшкодування вартості місячної плати за одиницю приєднаного теплового навантаження, який складений на підставі тарифу та п.п.1.2 Договору, Сторона 1 надає Стороні 2 акт відшкодування вартості місячної плати за одиницю приєднаного теплового навантаження та рахунок - фактуру, який оформлюється до 05 числа місяця наступного за звітним, які є підставою для проведення оплати.

Сторона 2 приймає до виконання подані стороною 1 документи, та здійснює оплату на умовах цього договору (п. 2.2. Договору).

Пунктом 3.2.1 договору визначено, що сторона 2 зобов`язана після отримання від сторони 1 пакету документів протягом 10 банківських днів здійснити оплату на рахунок Сторони 1, зазначений у розділі 8 даного Договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а його умови в силу ст. 631 ЦК України, діють з 01.01.2019 до 31.12.2019.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2020 року до Договору про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №5 від 27.02.2019 року Сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2020 включно. (а.с.35)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №5 від 27.02.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з теплового навантаження, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №36 від 29.02.2020 р. на суму 2 562 грн. 55 коп., №68 від 31.03.2020 р. на суму 2 562 грн. 55 коп., №112 на суму 2 562 грн. 55 коп., а загалом на суму в розмірі 7 687 грн. 65 коп. (а.с.40-42)

21.01.2019 року між Івано Франківською квартирно експлуатаційною частиною району (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (Сторона 2) було укладено Договір про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №2, відповідно до умов якого Сторона 2 відшкодовує стороні 1, згідно з показниками лічильників або розрахунковим методом, виходячи з вартості встановлених енергопостачаючим підприємством тарифів споживання електроенергії вартість електричної енергії спожитої стороною 2 у приміщеннях їдальні кожної військової частини в яких сторона 2 надає послуги з харчування військовослужбовців, на підставі договору від 29.12.2018 №286/2/18/175. (а.с.43-45)

Згідно з п. 2.1. Договору щомісячно, до 30 числа сторона 1 та сторона 2, згідно з показниками лічильників та розрахунками в тих військових частинах де немає лічильників складають та підписують акт зняття показників лічильників у двох примірниках, який є підставою для розрахунку вартості спожитої електричної енергії, що підлягає відшкодуванню.

Останнім днем календарного місяця сторона 1 оформлює та надає стороні 2 рахунок-фактуру, акт зняття показників лічильників, акт відшкодування вартості електричної енергії, оформлені у відповідності до вимог чинних нормативних документів, які є підставою для проведення оплати по даному договору (п. 2.2. Договору).

Пунктом 3.2.1 Договору передбачено, що сторона 2 зобов`язана оплачувати вартість спожитої електричної енергії.

Сторона 2 зобов`язана після отримання від сторони 1 оформленого згідно вимог діючого законодавства України пакету документів, а саме рахунків-фактур, актів зняття показників лічильників та актів відшкодування вартості електричної енергії, протягом 10 банківських днів здійснювати оплату (п. 3.2.3. Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а його умови в силу ст. 631 ЦК України, діють з 01.01.2019 до 31.12.2019.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2020 року до Договору про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №2 від 21.01.2019 року Сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2020 включно. (а.с.46)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №2 від 21.01.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з електричної енергії, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №107 на суму 38 369 грн. 67 коп., №53 від 31.03.2020 р. на суму 41 574 грн. 14 коп., №29 від 29.02.2020 р. на суму 87 332 грн. 97 коп., а загалом на суму в розмірі 167 276 грн. 78 коп. (а.с.54-56)

27.02.2019 року між Івано Франківською квартирно експлуатаційною частиною району (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (Сторона 2) було укладено Договір про надання послуг та відшкодування вартості теплопостачання №6, відповідно до умов якого Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 вартість/послуги теплопостачання, спожиті Стороною 2 у приміщеннях їдалень військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , в яких Сторона 2 надає послуги з харчування військовослужбовців, на підставі договору від 29.12.2018 № 286/2/18/175. (а.с.57-58)

Згідно з п. 2.1 Договору останнім днем календарного місяця сторона 1 оформлює та надає стороні 2 рахунок-фактуру, акт надання послуг, акт відшкодування вартості газопостачання, розрахунок нарахування вартості опалення, які є підставою для проведення оплати по даному договору.

Сторона 2 зобов`язана після отримання від сторони 1 повного пакету документів, а саме рахунків-фактур, актів надання послуг, актів відшкодування вартості теплопостачання, розрахунку нарахування вартості опалення протягом 10 банківських днів здійснювати оплату (п. 3.2.2 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а його умови в силу ст. 631 ЦК України, діють з 01.01.2019 до 31.12.2019.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2020 року до Договору про надання послуг та відшкодування вартості теплопостачання №6 від 27.02.2019 року Сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2020 включно. (а.с.59)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання послуг та відшкодування вартості теплопостачання №6 від 27.02.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з теплопостачання, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості теплової енергії №32 від 29.02.2020 р. на суму 83 263 грн. 45 коп., №34 від 29.02.2020 р. на суму 8 650 грн. 93 коп., №73 від 31.03.2020 р. на суму 40 443 грн. 19 коп., №70 від 31.03.2020 р. на суму 6 774 грн. 33 коп., а загалом на суму в розмірі 139 131 грн. 90 коп. (а.с.67-70)

21.01.2019 року між Івано Франківською квартирно експлуатаційною частиною району (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (Сторона 2) було укладено Договір про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування №1, відповідно до умов якого сторона 2 (відповідач) відшкодовує стороні 1 (позивач), згідно з показниками лічильників, виходячи з вартості встановлених водопостачаючим підприємством тарифів вартість водопостачання та водовідведення спожитого відповідачем у приміщеннях їдальні кожної військової частини в яких відповідач надає послуги з харчування військовослужбовців, на підставі договору від 29.12.2018 № 286/2/18/175. (а.с.71-73)

Згідно з п. 2.1 Договору щомісячно, до 30 числа сторона 1 та сторона 2, згідно з показниками лічильників, складають та підписують акт про кількість спожитої води та водовідведення у двох примірниках, який є підставою для розрахунку вартості спожитого водопостачання та водовідведення, що підлягає оплаті.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що останнім днем календарного місяця сторона 1 надає стороні 2 рахунок-фактуру, акт про кількість спожитої води та водовідведення, акт наданих послуг, оформлені у відповідності до вимог чинних нормативних документів, які є підставою для проведення оплати по даному договору.

Сторона 2 зобов`язана оплачувати вартість спожитої води та водовідведення (п. 3.2.1. договору).

Сторона 2 зобов`язана після отримання від сторони 1 оформленого згідно вимог діючого законодавства України пакету документів, а саме рахунків-фактур, актів про кількість спожитої води та водовідведення, актів наданих послуг протягом 10 банківських днів здійснювати оплату (п. 3.2.3. Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а його умови в силу ст. 631 ЦК України, діють з 01.01.2019 до 31.12.2019.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2020 року до Договору про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування №1 від 21.01.2019 року Сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2020 включно. (а.с.74)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування №1 від 21.01.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з водопостачання та водовідведення, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування, №40 від 29.02.2020 р. на суму 9 299 грн. 50 коп., №41 від 29.02.2020 р. на суму 657 грн. 21 коп., №55 від 31.03.2020 р. на суму 767 грн. 71 коп., №54 від 31.03.2020 р. на суму 7 257 грн. 88 коп., №106 на суму 430 грн. 38 коп., №105 на суму 6 378 грн. 82 коп.,а загалом на суму в розмірі 24 791 грн. 50 коп. (а.с.82-87)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги прокурор зазначає, що Відповідач всупереч умовам Договору не здійснив оплату за надані послуги у повному обсязі. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість перед Івано Франківською квартирно експлуатаційною частиною району в розмірі 387 953 грн. 01 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Військового прокурора Івано Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району підлягають задоволенню з наступних підстав.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України Про прокуратуру визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 цієї норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Частиною 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166«б», від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 року у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Крім того, необхідно враховувати рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді №3-рп/99 від 08.04.1999).

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Доведення цих підстав здійснюється відповідно до вимог статей 74, 76, 77, 79 ГПК України шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17, від 31.10.2018 у справі №910/6814/17 та від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, листами №30/31-788вих20 від 30.07.2020 року, №30.31/02-788вих20 від 28.07.2020 р. Військовий прокурор Івано Франківського гарнізону повідомив Міністерство оборони України та Івано Франківську квартирно експлуатаційну частину району про здійснення представницьких функцій шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» заборгованості у розмірі 387 953 грн. 01 коп. у зв`язку з невжиттям Позивачами заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах. (а.с.21)

Листом №11/87 від 03.08.2020 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району просила прокурора звернутися до суду з позовом в інтересах держави.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом Військовим прокурором Івано Франківського гарнізону було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям компетентним органом жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Внаслідок укладення Договору про відшкодування вартості газопостачання, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №3 від 21.01.2019 року, Договору про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №5 від 27.02.2019 року, Договору про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №2 від 21.01.2019 року, Договору про надання послуг та відшкодування вартості теплопостачання №6 від 27.02.2019 року, Договору про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування №1 від 21.01.2019 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про теплопостачання постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості газопостачання, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №3 від 21.01.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з газопостачання, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості газопостачання, спожитих в процесі надання послуг з харчування, №38 від 29.02.2020 р. на суму 16 365 грн. 51 коп., №66 від 31.03.2020 р. на суму 17 732 грн. 97 коп., №114 на суму 14 966 грн. 70 коп., а загалом на суму в розмірі 49 065 грн. 18 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печаткою підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.30-32)

На виконання умов Договору про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №5 від 27.02.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з теплового навантаження, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №36 від 29.02.2020 р. на суму 2 562 грн. 55 коп., №68 від 31.03.2020 р. на суму 2 562 грн. 55 коп., №112 на суму 2 562 грн. 55 коп., а загалом на суму в розмірі 7 687 грн. 65 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печаткою підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.40-42)

Також на виконання умов Договору про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №2 від 21.01.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з електричної енергії, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №107 на суму 38 369 грн. 67 коп., №53 від 31.03.2020 р. на суму 41 574 грн. 14 коп., №29 від 29.02.2020 р. на суму 87 332 грн. 97 коп., а загалом на суму в розмірі 167 276 грн. 78 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печаткою підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.54-56)

Крім того, на виконання умов Договору про надання послуг та відшкодування вартості теплопостачання №6 від 27.02.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з теплопостачання, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості теплової енергії №32 від 29.02.2020 р. на суму 83 263 грн. 45 коп., №34 від 29.02.2020 р. на суму 8 650 грн. 93 коп., №73 від 31.03.2020 р. на суму 40 443 грн. 19 коп., №70 від 31.03.2020 р. на суму 6 774 грн. 33 коп., а загалом на суму в розмірі 139 131 грн. 90 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печаткою підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.67-70)

На виконання умов Договору про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування №1 від 21.01.2019 року Івано Франківська квартирно експлуатаційна частина району надала послуги з водопостачання та водовідведення, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування, №40 від 29.02.2020 р. на суму 9 299 грн. 50 коп., №41 від 29.02.2020 р. на суму 657 грн. 21 коп., №55 від 31.03.2020 р. на суму 767 грн. 71 коп., №54 від 31.03.2020 р. на суму 7 257 грн. 88 коп., №106 на суму 430 грн. 38 коп., №105 на суму 6 378 грн. 82 коп., а загалом на суму в розмірі 24 791 грн. 50 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печаткою підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.82-87)

Суд зазначає, що строк виконання Відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати наданих послуг відповідно до умов спірних Договорів та ст. 530 Цивільного кодексу України на момент розгляду даної справи судом настав.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» перед Івано Франківською квартирно експлуатаційною частиною району за Договором про відшкодування вартості газопостачання, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №3 від 21.01.2019 року, Договором про відшкодування вартості приєднаного теплового навантаження №5 від 27.02.2019 року, Договором про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, №2 від 21.01.2019 року, Договором про надання послуг та відшкодування вартості теплопостачання №6 від 27.02.2019 року, Договором про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитих в процесі надання послуг з харчування №1 від 21.01.2019 року становить 387 953 грн. 01 коп., що також підтверджується довідкою заборгованості Відповідача станом на 30.07.2020 року. (а.с.88)

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Івано Франківській квартирно експлуатаційній частині району в розмірі 387 953 грн. 01 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 387 953 грн. 01 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» на користь Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району підлягає стягненню заборгованість у розмірі 387 953 грн. 01 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:
1. Позов Військового прокурора Івано Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ МАРШАЛА РИБАЛКИ, будинок 10/8, Ідентифікаційний код юридичної особи 40887542) на користь Івано Франківської квартирно експлуатаційної частини району (76014, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, ВУЛИЦЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ, будинок 14Г, Ідентифікаційний код юридичної особи 08494013) заборгованість у розмірі 387 953 (триста вісімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 01 (одна) коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ МАРШАЛА РИБАЛКИ, будинок 10/8, Ідентифікаційний код юридичної особи 40887542) на користь спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону України (79007, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ КЛЕПАРІВСЬКА, будинок 20, Ідентифікаційний код юридичної особи 38326057) судовий збір у розмірі 5 819 (п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 30 (тридцять) коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 листопада 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин