ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. Справа№ 911/134/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі"

на рішення Господарського суду Київської області

від 15.06.2020 (повне рішення складено 19.06.2020)

у справі № 911/134/20 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєнтуріс"

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі"

про 455 813,30 грн

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєнтуріс" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 455813,30 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі №911/134/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вулиця Київська, буд. 2-Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєнтуріс" (08322, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Промислова, буд. 3, офіс 24; ): 455813 (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот тринадцять) грн 30 коп. безпідставно набутих коштів та 6837 (шість тисяч вісімсот тридцять сім) грн 20 коп. судового збору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірні грошові кошти у розмірі 455813,30 грн є отриманими відповідачем без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки відсутні докази надання відповідачем позивачу послуг з постачання електроенергії на спірну суму, також відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження зарахування спірної суми коштів у якості оплати за електроенергію на підставі договору № 22072265 від 09.07.2016.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі №911/134/20. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування своєї скарги Товариство зазначало, що споживання електроенергії без договору не допускається (абз. 2 п. 5.1. ПКЕЕ). У судових рішеннях №911/1010/19 та №911/2442/19 установлено факт укладання договору про постачання електричної енергії №220072265, у тому числі і додатку №4 між позивачем та відповідачем. Відповідач не відключав електроустановки позивача, а позивач оплачував спожиту електричну енергію, у тому числі і авансовими платежами, що кореспондується, зокрема, з пунктами 5.1. та 6.6. Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28. Отже, на думку скаржника між сторонами існували договірні відносини стосовно постачання електричної енергії. Авансові платежі здійснювалися позивачем у відповідності до п.п. 2.1. п. 2. додатку №4 до Договору, яким передбачено спосіб оплати у формі авансових платежів, крім того на думку відповідача така форма оплати відповідає п. 6.6. ПКЕЕ, якою передбачалося, що переплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період. Тому скаржник звертав увагу суду апеляційної інстанції, що суд першої дійшов необґрунтованого висновку з приводу того, що кошти у розмірі 455 813,30 грн є коштами, отриманими без достатньої правової підстави, бо між позивачем та відповідачем існували договірні відносини на підставі договору про постачання електричної енергії.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 11.08.2020.

28.07.2020 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній зазначив, що договір №220072265 від 09.07.2016 фізично не міг бути укладений у тому вигляді, що наданий позивачем для огляду, оскільки станом на 09.07.2020 не існувало юридичної особи з найменуванням «Приватне акціонерне товариство «КИЇВОБЛЕНЕРГО» (було Публічне акціонерне товариство «КИЇВОБЛЕНЕРГО»), не існувало печатки, якою завірений цей договір, не існувало указаних в договорі банківських рахунків, воно відкрите раніше 2017, пакет документі позивача для укладення договору містив витяг з реєстру платників ПДВ від 15.07.2020, якого не існувало, крім того позивач зазначав, що директор Товариства ОСОБА_1 з 03.07.2016 по 10.07.2016 перебував за межами України, тому не міг 09.07.2016 фізично підписати договір. Крім того, на думку позивача відповідач не надав суду жодного доказу виконання сторонами зобов`язань за цим договором №220072265 від 09.07.2016. Отже, як зазначав позивач, на підставі указаного договору не відбувалось постачання електричної енергії, грошові кошти у якості її оплати узагалі не сплачувались. З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.08.2020 № 09.1-08/2342/20 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/134/20 у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І. який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 у справі №911/134/20 для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Алданова С.О., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" до провадження у визначеному складі суддів. Розгляд справи призначено на 10.09.2020.

11.08.2020 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення, у яких зазначав, що договір про постачання електричної енергії підписано представниками позивача та відповідача та містить відтиск печаток. Договір про постачання електричної енергії підписано саме директором ТОВ «Вєнтуріс» ОСОБА_1. Він не заперечує того факту, що це підпис його, а печатка ТОВ «Вєнтуріс». Також, директор ТОВ «Вєнтуріс» ОСОБА_1 не заперечує факт споживання електричної енергії протягом 2016-2018 років. Крім того, відповідач зазначав, що всі надані позивачем копії роздруківок фотографій не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76 та 77 ГПК України, так як зовсім не стосуються предмету доказування. Докази, які додає позивач до відзиву на апеляційну скаргу не є документами, вони не містять жодних реквізитів, зокрема, ні дат, ні підписів, ні печаток. Надана «нечитабельна» копія договору на користування електричної енергії, який було укладено з КЕП Нафто, взагалі не стосується предмету спору та сторін спору, якими є ТОВ «Вєнтуріс» та ПрАТ «Київобленерго». Правовим підставами отримання авансу відповідачем був укладений договір про постачання електричної енергії від 09.07.2016 №220072265, звіти про фактично спожиту позивачем електричну енергії, надані ним самостійно. Директор ТОВ «Вєнтуріс» ОСОБА_1 до липня 2017 року підписував електронним цифровим підписом документи в електронному кабінеті юридичних споживачів, що підтверджується доказами, доданими до апеляційної скарги.

08.09.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про виключення з матеріалів справи №911/134/20 Додаток №4 - копію договору про постачання електричної енергії від 09.07.2016 №220072265, який має ознаки підробки. Крім того позивач зазначав у даній заяві, що за відсутності контракту №65 від 19.07.2016 виключити з матеріалів справи даної всі документи, що додані до відзиву відповідача та містять реквізити №65 від 19.07.2016. За відсутності контракту №65 від 19.07.2016 виключити з матеріалів даної справи всі документи, що додані до відзиву відповідача та указують позивача як «споживача».

10.09.2020 на адресу суду від Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" надійшла заява про заміну відповідача, оскільки 03.09.2020 назву відповідача було змінено. Відповідно до відомостей ЄДРПОУ, станом на 04.09.2020 Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" змінило назву на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі". Ідентифікаційний код юридичної особи не змінився.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 10.09.2020 замінено відповідача Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" на його правонаступника Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі". Оголошено перерву до 01.10.2020.

22.09.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. У своєму клопотанні позивач зазначав, що останній не укладав договори з відповідачем на постачання електричної енергії.

23.09.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява, де останній надав копію листа Державної прикордонної служби України від 16.09.2020 №184/М-12296.

Розпорядженням керівника апарату суду від 30.09.2020 № 09.1-08/3540/20 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/134/20 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020 у справі №911/134/20 для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" до провадження у визначеному складі суддів. Розгляд справи призначено на 20.10.2020.

20.10.2020 у розгляді справи було оголошено перерву до 03.11.2020.

30.10.2020 на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначав, що дата договору 09.07.2016 не є датою його підписання ОСОБА_1., а є датою реєстрації у базі даних відповідача. На думку відповідача наявність описок в документації ніяким чином не впливає на факт отримання позивачем електричної енергії від відповідача та на факт існування договірних відносин між сторонами в 2016-2018.

У судове засідання, яке відбулось 03.11.2020 з`явились усі представники учасників справи.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Отже, беручи до уваги вищенаведене, після проведення колегією суддів наради головуючим суддею було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" задоволено, рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. При цьому колегія суддів виходила із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як убачаться із матеріалів справи, у період з 04.01.2017 по 22.05.2017 ТОВ "Вєнтуріс" на користь ПАТ "Київобленерго" здійснено платежі на загальну суму 455813,30 грн з призначенням платежу "аванс за активну електроенергію згідно договору 65 від 19.07.2016" на підставі платіжних доручень: № 371 від 04.01.2017 на суму 4555,20 грн; № 376 від 10.01.2017 на суму 18960,00 грн; № 399 від 24.01.2017 на суму 60000,00 грн; № 397 від 24.01.2017 на суму 28987,20 грн; № 428 від 10.02.2017 на суму 6000,00 грн; № 454 від 21.02.2017 на суму 30609,60 грн; № 452 від 21.02.2017 на суму 2909,97 грн; № 460 від 24.02.2017 на суму 60000,00 грн; № 481 від 09.03.2017 на суму 19000,00 грн; № 503 від 20.03.2017 на суму 84000,00 грн; № 549 від 11.04.2017 на суму 6900,00 грн; № 563 від 19.04.2017 на суму 57153,33 грн; № 574 від 21.04.2017 на суму 6823,00 грн; № 620 від 22.05.2017 на суму 64564,00 грн; № 622 від 22.05.2017 на суму 5351,00 грн.

Зазначені обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією довідки Акціонерного товариства "Альфа-Банк" за вих. № 121672 від 23.12.2019 по рахунку ТОВ "Вєнтуріс".

ТОВ "Вєнтуріс" 14.03.2019 звернулося до ПрАТ "Київобленерго" з листом за вих. № 22 від 01.03.2019, у якому зазначало, що ТОВ "Вєнтуріс" у 2016 році передало для підписання договір постачання електричної енергії № 65 від 19.07.2016, у зв`язку з чим просило в найкоротші терміни надати: підписаний договір постачання електричної енергії № 65 від 19.07.2016; завірену копію договору постачання електричної енергії № 65 від 19.07.2016.

Також, як убачається з матеріалів справи, 23.12.2019 ТОВ "Вєнтуріс" направлено на адресу ПрАТ "Київобленерго" лист за вих. № 520 від 23.12.2019, у якому повідомляється, що платіжними дорученнями, указаними в реєстрі платіжних доручень, були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок Бориспільського РП ПАТ "Київобленерго" в сумі 823712,21 грн, а також міститься вимога про повернення указаних грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Вєнтуріс" як набутих ПАТ "Київобленерго" без достатньої правової підстави.

До листа за вих. № 520 від 23.12.2019, адресованого ПрАТ "Київобленерго", ТОВ "Вєнтуріс" долучено реєстр платіжних доручень, у якому відображено, в тому числі указані вище платежі на суму 455 813,30 грн, здійснені за період з 04.01.2017 по 22.05.2017.

З огляду на те, що відповідач не надав позивачу примірника укладеного договору постачання електричної енергії № 65 від 19.07.2016 та грошових коштів у сумі 455813,30 грн не повернув, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відсутність доказів на підтвердження укладення між сторонами договору № 65 від 19.07.2016 було наслідком отримання відповідачем безпідставно отриманих коштів позивача. Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду першої є передчасним виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції установлено, що у рішенні Господарського суду Київської області у справі № 911/2442/19, яке набрало законної сили, судом у згаданій справі розглядався спір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вєнтуріс» та Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» про зобов`язання відповідача оформити та передати позивачу акти прийняття-передавання електричної енергії, у відповідності до п. 7.5 договору № 220072265 про постачання електричної енергії від 09.07.2016.

Як убачається із рішення суду у справі № 911/2442/19, суд зазначив, 09.07.2016 між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 220072265, за умовами якого відповідач продає електричну енергію позивачу для забезпечення потреб електроустановок позивача з дозволеною потужністю 380 кВт, а позивач оплачує відповідачу вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі відповідно до умов цього договору. Приєднана потужність підключення становить 400 кВт.

Крім того, в указаному вище рішенні було зазначено, що одночасно із укладенням договору про постачання електричної енергії № 220072265 від 09.07.2016 сторонами було підписано: Загальну однолінійну схему електропостачання - додаток № 1, Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та Субспоживачу - додаток № 2, Режими постачання електричної енергії - додаток № 3, Порядок розрахунків за активну електроенергію - додаток № 4, Порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії - додаток № 5, Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії - додаток № 6, Розрахункові засоби обліку та порядок їх експлуатації - додаток № 7, Розрахунок втрат електричної енергії в мережах споживача - додаток № 8, Відповідальні особи Споживача - додаток № 9, а також повідомлення про встановлення договірних величин споживання електричної потужності, які є невід`ємними частинами цього договору.

Також у господарській справі №911/1010/19 розглядався спір між тими ж сторонами, було установлено факт існування між сторонами договору № 220072265. Наразі дана справа перебуває у Верховному Суді на касаційному оскарженні, однак не стосовно питання існування указаного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що питання про наявність указаного договору не потребує доказування.

З урахуванням вищенаведеного, з матеріалів справи убачається, що 09.07.2016 між ТОВ "Вєнтуріс" (споживач за договором, позивач у справі) та АТ "Київобленерго" (постачальник за договором, відповідач у справі;) було укладено договір № 220072265 про постачання електричної енергії (далі - договір), згідно з умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 380 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Даний договір підписаний уповноваженими особами та скріплений відповідно печатками сторін (п. 10 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору точка продажу електричної енергії встановлюється сторонами згідно «Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», зазначається в додатку № 1 «Загальна однолінійна схема електропостачання», що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), Правилами безпечної експлуатації електроустановок споживачів, Правилами технічної експлуатації електроустановок споживачів та Правилами охорони електричних мереж (далі - ПОЕМ).

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що відповідач зобов`язався продавати (постачати) позивачу електричну енергію, як товар з врахуванням його особливих споживчих якостей та фізико-технічних характеристик: в межах дозволеної потужності, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з врахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток № 2 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); згідно з категорією струмоприймачів позивача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених у додатку № 3 «Режими постачання електричної енергії»; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами України (ГОСТ 13109-97 «Норми якості електричної енергії в системах електропостачання загального призначення»).

Відповідно до п. 2.3.2 договору позивач зобов`язався дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановки.

Згідно з п. 2.3.3 договору позивач зобов`язався оплачувати відповідачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та додатку № 6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії».

Відповідно до додатку №4 до договору сторонами визначено, що розрахунковий період установлено споживачу з 15 числа попереднього місяця до 15 числа розрахункового місяця.

Додатком № 4 сторони передбачили, що порядок оплати за активну електроенергію у формі 100 % авансованого платежу на поточне споживання розрахункового періоду, який повинен бути здійснений до дати початку розрахункового періоду та остаточний розрахунок (виходячи з обсягів фактично спожитої електроенергії), який повинен бути здійснений протягом 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду.

Згідно з п. 1.3 додатку № 4 обсяг спожитої електричної енергії для внесення авансового платежу визначається на основі обсягу договірної величини на відповідний розрахунковий період. Для розрахунку авансового платежу застосовуються роздрібні тарифи попереднього розрахункового періоду.

Пунктом 1.5 додатку № 4 передбачено, що звірка балансу розрахунків з оформленням актів звірки заборгованості, актів про використану електроенергію, актів про прийняття-передавання товарної продукції виконується за вимогою однієї із сторін. При цьому інші сторона не має права відмовити у оформленні цих документів.

Відповідно до постанови №28 Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України «Про затвердження Правил користування електричною енергією» , яка була чинна на дату укладання договору, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об`єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об`єктом споживача (п. 5.1.).

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Отже, з урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що постачання енергії без договору не можливо.

Відповідно до п.п. 6.6. постанови №28, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період.

З матеріалів справи убачається, що у період з 04.01.2017 по 22.05.2017 ТОВ "Вєнтуріс" на користь ПАТ "Київобленерго" здійснено платежі на загальну суму 455813,30 грн з призначенням платежу "аванс за активну електроенергію згідно договору 65 від 19.07.2016" на підставі платіжних доручень: № 371 від 04.01.2017 на суму 4555,20 грн; № 376 від 10.01.2017 на суму 18960,00 грн; № 399 від 24.01.2017 на суму 60000,00 грн; № 397 від 24.01.2017 на суму 28987,20 грн; № 428 від 10.02.2017 на суму 6000,00 грн; № 454 від 21.02.2017 на суму 30609,60 грн; № 452 від 21.02.2017 на суму 2909,97 грн; № 460 від 24.02.2017 на суму 60000,00 грн; № 481 від 09.03.2017 на суму 19000,00 грн; № 503 від 20.03.2017 на суму 84000,00 грн; № 549 від 11.04.2017 на суму 6900,00 грн; № 563 від 19.04.2017 на суму 57153,33 грн; № 574 від 21.04.2017 на суму 6823,00 грн; № 620 від 22.05.2017 на суму 64564,00 грн; № 622 від 22.05.2017 на суму 5351,00 грн.

З рішень суду у справах № 911/1010/109 та № 911/2442/19 убачається, що протягом 2016-2017 роки відбувалось постачання електричної енергії ПАТ "Київобленерго" (відповідач у даній справі) - ТОВ "Вєнтуріс" (позивач у даній справі). Крім цього під час розгляду даної судової справи №911/134/20 даний факт не заперечувався сторонами у справі.

Крім того, у матеріалах даної справи наявна копія позовної заяви ТОВ "Вєнтуріс" у справі № 911/2442/19 (т. 1, а.с. 120-142), де Товариство зазначало, що позивач керувався послугами відповідача з постачання електричної енергії до 31 грудня 2018 року. Товариством у додатках до позовної заяви у справі № 911/2442/19 було надано акти прийняття-передавання електричної енергії за період з березня 2017 року по грудень 2018 року, у яких також зазначено, що даний акт складено про поставку електричної енергії відповідно до договору №65 від 19.07.2016.

Останній факт підтверджується із змісту рішення Господарського суду Київської області у справі №911/2442/19, а саме суд зазначав, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем до суду надано такі документи: договір № 220072265 про постачання електричної енергії від 09.07.2016 з додатками; лист вих. № 24 від 01.03.2019, з яким позивач звертався до відповідача про оформлення актів прийняття-передавання електричної енергії відповідно до умов договору; скаргу вих. № 28 від 16.04.2019 на відповідача, яку позивачем було направлено до керівника НКРЕКП; акти прийняття-передавання електричної енергії за період з березня 2017 року по грудень 2018 року, які направлялися відповідачем позивачу; лист вих. № 22 від 01.03.2019, з яким позивач звертався до відповідача з вимогою надати підписаний договір постачання електричної енергії № 65 від 19.07.2016; акт звіряння розрахунків від 12.04.2019, який був наданий позивачу відповідачем; платіжні доручення за період з червня 2017 року по грудень 2018 року про сплату електроенергії згідно договору № 65 від 19.07.2016.

Звертаючись із позовом у господарській справі №911/134/20 позивач зазначав, що кошти, які перераховані останнім відповідачу, як аванс за активну електроенергію згідно договору № 65 від 19.07.2016, є безпідставно набуті, оскільки договору від такої дати не існує.

Однак, із урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що перерахування позивачем коштів за активну електроенергію згідно договору № 65 від 19.07.2016 відповідачу, під час розгляду справи №911/2442/19, Товариством не ставилось під сумнів.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із купівлею-продажем електричної енергії здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України „Електроенергетику", Законом України „Про ринок електричної енергії", Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 „Про затвердження правил користування електричною енергією", Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14.03.2018 „Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором, у разі його підписання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 2.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою № 28 від 31.07.1996 Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України, межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем (субспоживачем) і електропередавальною організацією (основним споживачем) за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок фіксуються в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що перерахування спірних коштів у даній справі позивачем відповідачеві відбувалось на підставі існуючого/укладеного договору між сторонами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що умовою для застосування ст. 1212 ЦК України, є відсутність договірних відносин між сторонами.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня узагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем перераховувались кошти відповідачу згідно договору постачання електричної енергії, якою позивач користувався.

Таким чином, оскільки між сторонами у спорі укладено договір на поставку електричної енергії протягом 2016 - 2018 років, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано відповідачем, як оплату за поставлену електричну енергію, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися безпідставно набутим майном.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі №911/134/20 та про задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Отже, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі №911/134/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєнтуріс" (08322, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Промислова, буд. 3, офіс 24; ) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вулиця Київська, буд. 2-Б; ) 10 255, 80 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Київської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 23.11.2020 (у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці з 04.11.2020 по 20.11.2020 включно).

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак