ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1066/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Кожухарь Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" (67832, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, садовий кооператив "Механізатор", 16/325, )

про стягнення 43788,44 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Воробйов А.В., адвокат, діє на підставі ордеру

від відповідача: Ящук Ю.Ю., адвокат, діє на підставі ордеру

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гаріст Надія Махсотівна звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" про стягнення 43788,44 грн., з яких: 19200 грн. заборгованості за надані послуги із перевезення, 6980 грн. відшкодування завданих збитків та 17608,44 штрафних санкцій.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №21/12/18 на перевезення вантажів від 21.12.2018.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 22.06.2020 здійснено перехід розгляду справи №916/1066/20 зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №916/1066/20 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі №916/1066/20 на 21.07.2020 о 12:45.

20.07.2020 завх.№19055/20 до суду від позивача надійшло клопотання та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 21.07.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №916/1066/20 на 30 днів; відкладено підготовче засідання у справі №916/1066/20 на 08.09.2020 о 12:30.

08.09.2020 за вх.№23783/20 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та додаткові документи. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

- позивач протягом виконання перевезення, а саме з 17.04.2019 - дата отримання замовлення, та по 03.05.2019 - дата вивантаження вантажу з контей нера MSCU 6267618 на склад митного органу (Київська міська митниця ДФС), жодних ви мог про необхідність надання замовлення на перевезення чи надання відповідних пи сьмових інструкцій про подальші дії водія - відповідачу не направляв;

- посилання позивача на направлення листа від 07.05.2019 про факт здійсненої передачі вантажу та листа від 10.05.2019 №112 про надання письмового замовлення на перевезення є необґрунтованими та такими, що порушують п.2.2.8 договору, згідно з яким перевізник зобов`язаний повідомити замовника про виникнення будь-яких переш код виконанню перевезення (перевищення встановлених обмежень щодо загальної ваги ва нтажів та навантаження на вісь автомобіля, ДТП, вилучення вантажу компетентними ор ганами, відмова вантажоодержувача прийняти вантаж тощо).

У підготовчому засіданні 08.09.2020 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 17.09.2020 о 12:15.

17.09.2020 за вх.№24605/20 до суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву, яке у підготовчому засіданні 17.09.2020 судом у протокольній формі задоволено; відзив на позовну заяву залучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 17.09.2020 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.09.2020 о 10:30.

У судовому засіданні 29.09.2020 судом оголошено перерву до 20.10.2020 о 14:00.

Однак, у зв`язку з перебуванням судді Бездолі Ю.С. на лікарняному з 05.10.2020, судове засідання 20.10.2020 о 14:00 не відбулось. Після виходу судді Бездолі Ю.С. з лікарняного, справа №916/1066/20 призначена до розгляду на 04.11.2020 о 16:15.

Справа №916/1066/20 розглядалась судом в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під час якого законодавцем змінювався порядок обчислення процесуальних строків при розгляді господарської справи.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України від 18.06.2020 №731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені, зокрема відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно до п.4 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Керуючись головною метою внесених законодавцем змін до господарського процесуального законодавства у зв`язку з оголошеним загальнодержавним карантином, господарський суд при розгляді даної справи та інших справ, які перебували та перебувають в провадженні суду в період дії загальнодержавного карантину - керується головними завданнями господарського судочинства та водночас важливістю не формального дотримання процесуальних строків розгляду справи, обчислення яких в період карантину законодавцем змінювалось із визначенням критеріїв оцінки - забезпечення учасникам справ можливості отримати повний та справедливий розгляд господарських справ по суті виниклих між сторонами спірних правовідносин. Господарський суд зі свого боку забезпечив всім учасникам справи можливість вчинити процесуальні дії повної мірою задля забезпечення гарантованого Конституцією України та Європейською конвенцією права на справедливий суд, а також забезпечення учасникам справ процесуальних гарантій на отримання справедливого, незалежного та неупередженого судочинства.

У судовому засіданні 04.11.2020 представником позивача подано повідомлення про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 04.11.2020 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.11.2020 просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

21.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" (замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Гаріст Надією Махсотівною (перевізник, позивач) укладено договір на перевезення вантажів №21/12/18, відповідно до якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень автомобільним транспортом у міських, міжміських сполученнях на території України. Перевізник на підставі усних заявок замовника здійснює перевезення вантажу власним автотранспортом або організовує перевезення вантажів із залученням третьої сторони. Замовник зобов`язується вчасно сплатити перевізнику вартість перевезення вантажу в розмірі, визначеному сторонами згідно із положеннями розділу 3 цього договору та на підставі наданих виконавцем рахунків за перевезення. Обов`язкове оформлення від двох сторін супроводжуючих документів на перевезення вантажу згідно чинного законодавства України.

Згідно з п.п. 2.2.1, 2.2.6, 2.2.9, 2.2.11, 2.2.12 договору перевізник зобов`язався забезпечити своєчасну подачу автомобіля під завантаження, у визначене замовником місце вантаження; подавати автомобілі під завантаження/розвантаження за адресою і в терміни, вказані замовником; доставити і здати вантаж вантажоодержувачу; за свій рахунок залучати, за потреби, до виконання робіт, вказаних в п. 2.1 даного договору сторонні організації та при цьому нести повну відповідальність за результати роботи/наданих послуг третіх осіб перед замовником; укладати від свого імені та за свій рахунок договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу та при цьому нести повну відповідальність за результати наданих послуг третіх осіб перед замовником.

У відповідності до п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.5 замовник зобов`язався надавати вантаж для перевезень згідно із умовами цього договору. При необхідності та на вимогу перевізника надавати „замовлення на перевезення", що є невід`ємною частиною цього договору, в якому вказані: пункт завантаження, дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об`єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги; забезпечити оформлення товарно-супровідних документів та інших документів необхідних для належного виконання перевізником послуг з перевезення вантажу; організувати вантажно-розвантажувальні роботи, оформлення документів на приймання вантажів до перевезення та їх здачу не більш чим: за 48 години на завантаження/митне оформлення/розвантаження на кожну партію вантажу, що транспортується одним автомобілем (за виконанням вихідних і святкових днів, якщо автомобіль було подано менш ніж за 18 годин до початку таких) (24 години на завантаження і оформлення документів і 24 години на розвантаження і оформлення документів), якщо інше не обумовлене сторонами цього договору.

За п.п. 2.1.10, 3.1, 4.1-4.3 договору Замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати послуги Перевізника. Ціни на послуги узгоджуються сторонами у рахунках-фактурах Перевізника, в національній валюті України. Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку Замовника на розрахунковий рахунок Перевізника, протягом 5 банківських днів після отримання рахунка-фактури Перевізника, якщо сторонами не визначеного іншого. Днем здійснення платежу вважається день надходження грошових сум на розрахунковий рахунок Перевізника. Витрати по переведенню коштів несе Замовник.

Згідно з п.5.3 договору у випадку збільшення терміну вказаного в п.2.1.5 Замовник сплачує штраф за простій автомобілю на завантаженні/розвантаженні у розмірі еквіваленту 50 доларів США у гривнях за курсом НБУ на день оплати - на території України за кожну розпочату добу простою, що включає вихідні та святкові дні.

У квітні 2019 року позивач отримав усне замовлення від ТОВ „ЮРІЯ-ГРУП" на перевезення вантажу зі статусом „під митним контролем" за маршрутом: м. Одеса (Одеський морський торговельний порт) - м. Київ, що підтверджується обома сторонами.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №7618 позивач прийняв до перевезення вантаж: контейнер MSCU6267618 із вантажем мішковини вагою 9975 кг, який 18.04.2019 був дозволений органом доходів і зборів до переміщення під митним контролем територією України без митного оформлення, про що свідчить відповідний штамп органу доходів і зборів у п.24 накладної із відміткою „під митним контролем". З накладної вбачається, що для перевезення використовувались транспортні засоби із номерами НОМЕР_2 та причіп НОМЕР_3 , водій ОСОБА_1 ; вантажоодержувач - ТОВ „Флорекс Україна" (м. Київ, вул. Березняковська, 29Б); місце розвантаження: Україна, м. Київ.

В подальшому, прийнятий до перевезення вантаж прибув до м. Києва 19.04.2019, про що свідчить штамп Київської митниці ДФС із відміткою „під митним контролем" та штампом „вантаж надійшов" на примірнику митної декларації №UA100000/2019/823560.

Відповідно до акту приймання-передавання №140/19 від 03.05.2019, що складений в порядку ст. 191 Митного кодексу України, вантаж, що перебуває під митним контролем згідно з митною декларацією №UA100000/2019/823560 (тканини з джутових або інших текстильних луб`яних волокон невибілені (сурові) був прийнятий на зберігання на склад митного органу. Акт складений за участю ОСОБА_2 як представника позивача, що діяв на підставі доручення. Відповідна відмітка була також зроблена на митній декларації №UA100000/2019/823560 та міжнародній товарно-транспортній накладній CMR №7618 із проставленням штампу органу доходів і зборів.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту надання послуг №3585 від 03.05.2019 ТОВ «Консалтинговий регіональний економічний центр» (виконавець) виконало роботи (надано послуги) ФО-П Гаріст Н.М. на загальну суму 5000 грн. з ПДВ, в подальшому виставлено рахунок на оплату №2526 від 03.05.2019 за товар (роботи, послуги): перевантаження товару з одного ТЗ на інший ТЗ вручну на суму 5000 грн. з ПДВ. ФО-П Гаріст Надією Махсотівною сплачено на рахунок ТОВ «Консалтинговий регіональний економічний центр» 5000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1042 від 03.05.2019 із призначенням платежу: за перевантаження товару з/рах №2526 від 03.05.2019, в т.ч. ПДВ - 833,33 грн. Окрім того, в зоні митного контролю були понесені витрати на суму 1980 грн., що підтверджується рахунком-фактурою ТОВ «Автомобільні інтелектуальні технології» № від 03.05.2019 на суму 1980 грн., актом виконаних робіт №ОУТ-138127 та чеком про оплату №26433 від 03.05.2019.

В матеріалах справи наявний рахунок №22 від 15.04.2020 виставлений ФО-П Гаріст Н.М. ТОВ "ЮРІЯ-ГРУП" на суму 43788,44 грн., з яких: вартість наданих послуг із перевезення із урахуванням ПДВ в сумі 19200 грн.; штраф за простій автомобілю при розвантаженні в сумі 17608,44 грн.; відшкодування витрат за послуги в зоні митного контролю в сумі 1980 грн. та відшкодування витрат із перевантаження товару в сумі 5000 грн. Вказаний рахунок направлено ТОВ "ЮРІЯ-ГРУП" 15.04.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення, накладною та фіскальним чеком.

Вантаж, прийнятий відповідачем до перевезення за умовами договору на перевезення вантажів №21/12/18 від 21.12.2018, перебував під митним контролем, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №7618, митною декларацією №UA100000/2019/823560.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

З приводу преюдиційності обставин, встановлених Господарським судом Одеської області у рішенні суду від 08.01.2020 та Південно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 21.04.2020 у справі №916/2431/19, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.08.2019 у справі №910/11164/16, преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 у справі №916/2431/19, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" до Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни про відшкодування збитків у розмірі 87363,06 грн. відмовлено в повному обсязі.

Так, за результатами розгляду справи №916/2431/19 судами були встановлені, серед іншого, обставини неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" своїх обов`язків як замовника за договором на перевезення вантажів від 21.12.2018 №21/12/18, визначено, що замовником не було у визначений договором строк виконано своїх зобов`язань, обумовлених спірним договором.

З матеріалів справи вбачається, що після надходження вантажу до м. Києва на митницю, було взято проби (зразки на перевірку), що унеможливило відправку товару на експорт. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи актом взяття проб від 20.04.2019.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ФО-П Гаріст Н. М. листом від 07.05.2019 повідомила ТОВ „ЮРІЯ-ГРУП" про простій автомобілю.

Також матеріали справи свідчать про витрати позивача на перевантаження товару з одного ТЗ на інший ТЗ вручну на суму 5000 грн. з ПДВ, а також за послуги в зоні митного контролю в сумі 1980 грн.

Заявки на перевезення сторонами не підписано, що сторонами не заперечується, така заявка в матеріалах справи відсутня, таким чином, вартість спірного перевезення сторонами не узгоджена.

Предметом спору у даній справі є:

- стягнення вартості перевезення, яку позивач розрахував виходячи з середніх цін на такі послуги;

- стягнення збитків, понесених за посиланнями позивача через порушення відповідачем умов п.2.1.5 договору;

- стягнення штрафних санкцій за простій на підставі п.5.3 договору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За правилами ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень. При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Спірне перевезення було здійснено на підставі міжнародної товаро-транспортної накладної CMR №7618.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)

Статтею 217 ГК України визначені види господарських санкцій, до яких у відповідності до частини 2 цієї статті віднесена така санкція як відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина 1). Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2).

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються серед іншого: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Водночас, ст. 226 ГК України визначені умови і порядок відшкодування збитків. Так, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Для застосування такого виду відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність всіх складових - обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, факту понесення збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою порушника господарських зобов`язань та збитками, вини; за відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій за простій.

Як встановлено матеріалами справи, згідно з п.5.3 договору у випадку збільшення терміну, вказаного в п.2.1.5, Замовник сплачує штраф за простій автомобілю на завантаженні/розвантаженні у розмірі еквіваленту 50 доларів США у гривнях за курсом НБУ на день оплати - на території України за кожну розпочату добу простою, що включає вихідні та святкові дні.

Як встановлено вище, рішенням Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 у справі №916/2431/19, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" до Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни про відшкодування збитків у розмірі 87363,06 грн. відмовлено в повному обсязі.

При розгляді господарської справи №916/2431/19 судами були встановлені, серед іншого, обставини неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" своїх обов`язків як замовника за договором на перевезення вантажів від 21.12.2018 №21/12/18, визначено, що замовником не було у визначений договором строк виконано своїх зобов`язань, обумовлених спірним договором.

За таких обставин, господарський суд зазначає, що у спірному перевезенні відповідачем - ТОВ «ЮРІЯ-ГРУП» фактично допущено порушення договірних зобов`язань та позивачем на підставі п.5.3 договору правомірно застосовано до нього відповідальність у вигляді нарахування штрафу за простій автомобілю на завантаженні/розвантаженні у розмірі еквіваленту 50 доларів США у гривнях за курсом НБУ на день оплати - на території України за кожну розпочату добу простою, що включає вихідні та святкові дні, перевіривши розрахунки позивача, приймаючи до уваги ненадання відповідачем контррозрахунків, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині штрафу за 13 днів простою на загальну суму 17608,44 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення збитків.

Проаналізувавши наявні матеріали справи та об`єктивно оцінивши обставини справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що в діях ТОВ «ЮРІЯ-ГРУП» наявний склад правопорушення у вигляді збитків, а саме:

- протиправність поведінки відповідача полягає у порушенні ним вимог п.2.1.5 договору на перевезення вантажів №21/12/18 від 21.12.2018 щодо здійснення оформлення необхідних документів та розвантаження товару у строк до 20.04.2019;

- наявність збитків полягає в понесенні витрат на перевантаження товару з одного ТЗ на інший ТЗ вручну на суму 5000 грн. та понесення витрат на послуги в зоні митного контролю на суму 1980 грн.;

- причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками полягає у тому, що понесення цих витрат зумовлене саме невиконанням відповідачем своїх обов`язків, визначених п.2.1.5 договору на перевезення вантажів №21/12/18 від 21.12.2018 щодо здійснення оформлення необхідних документів та розвантаження товару у строк до 20.04.2019;

- щодо наявності вини відповідача, то в силу положень ст.ст. 614, 617 ЦК України її наявність є правовою презумпцією при доведеності факту протиправної поведінки.

Таким чином, позивачем доведено суду наявність підстав для стягнення з відповідача збитків на суму 6980 грн., тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача вартості перевезення судом відмовляється у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження узгодженої сторонами та/або належної вартості такого перевезення. Посилання позивача на середні ціни при визначення вартості такого перевезення не доведені суду належними та допустимими доказами обґрунтування ціни, застосованої позивачем у спірних правовідносинах. Посилання позивача на те, що у договорі №21/12/18 від 21.12.2018 сторони визначили, що вартість перевезення сплачується на підставі рахунку-фактури, не створюють підстав вважати, що позивач має право самостійно визначити будь-яку ціну у рахунку-фактурі, а відповідач матиме обов`язок сплатити таку неузгоджену ціну, адже у спірних правовідносинах судом встановлено факт відсутності замовлення на перевезення, що визначало б таку вартість. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості перевезення наразі є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Іншого сторонами не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП" (67832, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, садовий кооператив "Механізатор", 16/325, ) на користь Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 6980 /шість тисяч дев`ятсот вісімдесят/ грн. збитків, 17608 /сімнадцять тисяч шістсот вісім/ грн. 44 коп. штрафних санкцій та 1180 /одну тисячу сто вісімдесят/ грн. 33 грн. судового збору.

3.В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повний текст складено 20 листопада 2020 р.

Суддя Ю.С. Бездоля