РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/6099/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" вул.Р.Окіпної 10, оф.88, м. Київ, 02002

до Акціонерного товариства "Укрпошта" вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001

про стягнення 405 620,47 грн.

представники учасників справи:

від позивача: Мужик Л.І. - ордер № 099757 від 06.10.2020 року.

від відповідача: Шкарупа О.В. - довіреність б/н від 04.12.2019 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Енерго Збут Транс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" про стягнення 444 723,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 060619-02/196Пс про постачання електричної енергії споживачу від 06.06.2019 року в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленої електричної енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 28.05.2020 року від позивача надійшла заява про б/н б/д про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Окрім цього зазначена заява про усунення недоліків позовної заяви містить пояснення позивача щодо помилкового зазначення в тексті позовної заяви суми заборгованості відповідача в розмірі 444 723,09 грн., оскільки дійсна заборгованість Акціонерного товариства "Укрпошта" за спожиту електричну енергію становить 405 620,47 грн., а також до заяви додано відповідний розрахунок позовних вимог на суму 405 620,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 року, за результатами розгляду заяви про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6099/20, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд прийшов до висновку про необхідність розгляду даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Суд зазначає, що на виконання вимог ухвали суду від 02.06.2020 року від позивача через канцелярію суду 22.06.2020 року надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме доказів оплати згідно спірного договору. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи долучені.

Від відповідача через канцелярію суду 02.07.2020 року надійшли пояснення № 122-15-29 від 26.06.2020 року, в яких АТ "Укрпошта" заперечує проти позовних вимог, зазначаючи, що ним дійсно був спожитий в січні 2020 року обсяг електричної енергії, зазначений в акті приймання - передачі товарної продукції № 384 від 31.01.2020 року, та останній є таким, що підлягає оплати, проте враховуючи укладення спірного Договору на підставі Закону України "Про державні закупівлі" та перевищення вказаного обсягу електроенергії над граничними обсягами зобов`язання, передбаченого умовами Договору № 060619-02/196Пс про постачання електричної енергії споживачу від 06.06.2019 року, а також відсутність додаткових угод до договору, можливість прийняття та виконання вказаного зобов`язання в сумі 405 620,47 грн. у відповідача відсутня. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2020 року з урахуванням предмету позову, наявних доказів та наданих сторонами пояснень, з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду судом всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення спору, та надання сторонам можливості реалізувати право на доведення своєї правової позиції у спорі, в тому числі шляхом подання додаткових доказів по справі, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов до висновку про необхідність здійснення розгляду справи № 910/6099/20 у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, призначивши судове засідання з розгляду справи по суті на 24.09.2020 року.

Також вказаною ухвалою суду заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про усунення недоліків позовної заяви, яка розцінена судом як заява про зміну розміру позовних вимог (зменшення) в частині заявленого до стягнення боргу, прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову в розмірі 405620,47 грн., з урахуванням якої здійснюється розгляд спору.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 24.09.2020 року судом протокольно оголошено перерву до 07.10.2020 року.

До початку судового засідання 24.09.2020 року через канцелярію суду від позивача 23.09.2020 року надійшла відповідь на пояснення, в якій позивач посилається на ч. 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", п.п. 3.1.8, 4.7 Правил розрібного ринку електричної енергії щодо здійснення споживачем оплати за фактично спожиту електричну енергію, яка була поставлена на підставі відповідного договору, протягом розрахункового періоду. Відповідь долучена судом до матеріалів справи.

Також 23.09.2020 року та 06.10.2020 року від позивача надійшли додаткові пояснення щодо суті спору, які судом долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем та відповідачем на час розгляду справи 07.10.2020 року суду не надано.

В судові засідання з розгляду справи по суті 24.09.2020 року та 07.10.2020 року з`явились уповноважені представники позивача та відповідача.

В судових засіданнях 24.09.2020 року та 07.10.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судових засіданнях 24.09.2020 року та 07.10.2020 року проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07.10.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін та об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» (позивач у справі, постачальник за договором) та Акціонерним товариством «Укрпошта» (відповідач по справі, споживач за договором) 06 червня 2019 було укладено Договір на постачання електричної енергії споживачу № 060919-02/196Пс (далі - Договір), який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії, та згідно умов якого постатачальник продає електричну енергію споживачу для забезпеченняпотреб об`єктів споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії (далі - товар)

Розділами 2 - 7 Договору сторони узгодили предмет договору, умови постачання, якість постачання електричної енергії, ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії, права та обов`язки споживача і постачальника,відповідальність сторін, порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії,порядок зміни постачальника, порядок розв`язання спорів, строк дії Договору інші умови тощо.

Відповідно до п.13.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2019 року включно, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків.

Вказаний Договір підписаний представниками постачальника та споживача і скріплений печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Окрім того, п.1.2 Договору сторони погодили, що умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правіл роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національноїкомісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ).

Терміни, що використовуються в цьому Договорі використовуються в розмінні Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ (п.1.3 Договору).

Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Відповідно до частин 6, 7 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачанняенергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно приписів ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами першою - третьою статті 275 та частиною шостою статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закон України "Про ринок електричної енергії" довір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

При цьому як визначено п.1 ч.1 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач має право купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

Відповідно до п. 2.2 Договору для цілей Закону України «Про публічні закупівлі» предмет закупівлі за цим Договоромвідноситься до ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно п. 5.1 Договору ціна цього Договору становить 17 640 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 2940 000,00 грн.

Ціна за одиницю товару визначається у Додатку № 1 до Договору «Договірна ціна» (п.5.2 Договору).

Ціна товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо наданняпослуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання цього Договору.Цінатовару та цього Договору не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії,технічнбго обслуговування, комерційного обліку тощо. Вказані послуги оплачуються споживачемсамостійно (п.п. 5.3, 5.4 Договору).

Ціна цього Договору та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадкахпередбачених ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (п.5.5 Договору).

У відповідності до умов Договору сторонами було узгоджено та підписано Додаток № 1 до Договору "Договірна ціна", згідно якого передбачено постачання електричної енергії кільістю 8 500 000 кВт*год, вартістю 14 700 000,00 грн. без ПДВ та 17 640 000,00 грн. з ПДВ.

Окрім цього, сторонами була підписана Додаткова угода №1 від 30.08.2019 року, в якій було змінено ціну за одиницю товару в бік збільшення зі зменшенням обсягів закупівлі, визначеної у Додатку №1 «Договірна ціна» до Договору та викладено цей Додаток в новій редакції. Ціну Договору в даній Додатковій угоді №1 було змінено на: 17 639 998,09 грн., в т.ч. ПДВ: 2 939 999,68 грн., обсяг постачання електричної енергії на 6 860 231 кВт*год.

Також 27.09.2019 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 2 до Договору, в якій було змінено ціну за одиницю товару в бік зменшення без зміни обсягів закупівлі, визначеної у Додатку №1 «Договірна ціна» до Договору та викладено цей Додаток в новій редакції. Ціну Договору в даній Додатковій угоді №2 було змінено на: 16 631 474,47 грн., з урахування ПДВ та всіх непрямих податків та зборів, обсяг постачання електричної енергії на 6 045 452 кВт*год.

В подальшому 20 грудня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору, в якій було змінено період постачання електричної енергії за Договором: з 01.07.2019 року по 31.03.2020 року включно. Ціну Договору в даній Додатковій угоді №3 було змінено на: 19 957 767,97 грн., в т.ч. ПДВ: 3 326 294,66 грн.

Умовами п. 5.8 Договору визначено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць протягом якого споживачу здійснювалось постачання електричної енергії згідно поданих заявок. Заявки споживача можуть передбачати замовлення на постачання електричної енергії лише в межах одного календарногомісяця.

По закінченні розрахункового періоду постачальник зобов`язаний надати для підписання споживачу Акт приймання-передачі електричної енергії. Споживач зобов`язаними розглянути тапідписати вказаний акт у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів або дати вмотивовану відмовувід підписання такого акту, у цей же строк (п.5.9 Договору).

Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" на виконання умов вказаного Договору за період липень 2019 року - січень 2020 року включно здійснене постачання електроенергії споживачеві на загальну суму 18 081 910,92 грн. загальним обягом 209 688 кВт*год, на підтвердження чого позивачем надано підписані обома сторонами Акти приймання - передачі товарної продукції: № 2896 від 31.07.2019 року на суму 274 007,30 грн., № 3310 від 31.08.2019 року на суму 1578593,22 грн., № 3701 від 30.09.2019 року на суму 1519673,34 грн., № 4449 від 31.10.2019 року на суму 1672767,83 грн., № 4841 від 30.11.2019 року на суму 4238200,62 грн., № 5232 від 31.12.2019 року на суму 3708242,68 грн., № 381 від 31.01.2020 року на суму 4684805,36 грн., № 384 від 31.01.2020 року на суму 405620,47 грн., копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої позивачем та спожитої відповідачем електроенергії за вказаними актами сторонами суду не надано.

Доказів пред`явленн япретензій щодо якості та/або кількості електричної енергії та/або термінів постачання у відповідності до умов Договору від відповідача до суду не надходило.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе договірні зобов`язання щодо поставки електричної енергії відповідачу, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито електроенергію без будь - яких зауважень.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно п.5.10 Договору оплата за електричну енергію здійснюється, за умови подання споживачем заявки/заявок у відповідний розрахунковий період, в наступному порядку:

- 30% вартості електричної енергії, що визначена споживачем у заявці/заявках наданихза відповідний розрахунковий період сплачується споживачем не пізніше 10-го числа розрахунковогомісяця (місяця в якому здійснюється поставка) на підставі виставленого постачальником рахунку наоплату;

- 30% вартості електричної енергії, що визначена споживачем у заявці/заявках наданихна відповідний розрахунковий період сплачується споживачем не пізніше 20-го числа розрахунковогомісяця (місяця в якому здійснюється поставка), на підставі виставленого постачальником рахунку наоплату.

Остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію споживач здійснює згідно виставленого постачальником рахунку на оплату, на підставі підписаного сторонами Акта приймання-передачі електричної енергії не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту його підписання, шляхом оплати залишку вартості спожитої електричної енергії, з урахуванням платежів здійснених відповідно до п. 5.10.1, 5.10.2 Договору.

Докази того, що сторони узгодили інший строк оплати поставленої електроенергії за Договором в матеріалах справи відсутні.

Датою виконання зобов`язань споживача щодо оплати за спожиту електричну енергію вважається дата перерахування споживачем на банківський рахунок постачальника грошових коштів (п.5.11 Договору).

Зокрема, як свідчать матеріали справи та сторонами не заперечувалось, в рахунок оплати поставленої електричної енергії відповідачем було перераховано позивачеві грошові кошти в загальній сумі 17 676 290,35 грн., в т.ч. з урахуванням коригувального акту № 1 від 30.11.2019 року до акту приймання - передачі № 4841 від 30.11.2019 року на суму - 3,63 грн. за листопад 2019 року, що підтверджується довідкою обслуговуючого банку та копією вказаного коригувального акту, підписаного обома сторонами.

Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (п. 8 ст. 181 Господарського кодексу України).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є акти приймання - передачі товарної продукції, які сторонами належним чином оформлені та підписані.

Тобто, саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарських операцій і містить інформацію про вартість переданої електричної енергії.

Так, як встановлено судом згідно наданих позивачем доказів, вищевказані акти № 2896 від 31.07.2019 року, № 3310 від 31.08.2019 року, № 3701 від 30.09.2019 року, № 4449 від 31.10.2019 року, № 4841 від 30.11.2019 року, № 5232 від 31.12.2019 року, № 381 від 31.01.2020 року підписані АТ "Укрпошта" як споживачем без зауважень.

Акт приймання - передачі товарної продукції № 384 від 31.01.2020 року щодо постачання відповідачу електроенергії за січень 2020 року в обсязі 209 688 кВт*год на суму 405 620,47 грн. з ПДВ відповідачем підписано із зауваженнями щодо неприйняття зобов`язання, оскільки обсяг електроенергії за вказаним актом виходить за межі гранчиного обсягу зобов`язань, передбаченого Договором.

Таким чином, підписання споживачем (відповідачем) актів приймання - передачі товарної продукції, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідаєють вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/174, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, виходячи з приписів чинного законодавства та умов Договору є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за поставлену позивачем та прийняту споживачем електричну енергію.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, як встановлено судом за матеріалами справи, зазначено позивачем в позовній заяві та відповідачем не заперечувалось, в порушення зазначених умов Договору відповідачем оплата поставленої позивачем електроенергії в січні 2020 року в обсязі та на суму 405 620,47 грн., передбачену актом приймання -передачі товарної продукції № 384 від 31.01.2020 року, здійснена не була.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу Українивизначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем, свої зобов`язання щодо сплати Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" грошових коштів в сумі 405 620,47 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Акціонерного товариства "Укрпошта" утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі фактично спожитої в січні 2020 року електричної енергії, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 060619-02/196Пс про постачання електричної енергії від 06.06.2019 року та Додаткових угод до нього та/або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов Договору на час його підписання та під час виконання з боку сторін відсутні.

Щодо заперечень відповідача проти позову з посиланням на неможливість зміни сторонами істотних умов договору про закупівлю, зокрема, збільшення обсягів закупівлі, зважаючи на приписи Закону України "Про публічні закупівлі" суд зазначає, що спірний Договір укладений між сторонами в процедурі публічної закупівлі, а відтак правовідносини між сторонами регулюються також приписами вказаного Закону, який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари (ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника.

Виходячи зі змісту вказаного Закону та умов Договору, згідно п. 5.5 якого ціна цього Договору та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках, передбачених ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", збільшення ціни Договору та обсягу закупівлі додатковою угодою не здійснювалось, отже обсяг електричної енергії за спірним Актом приймання-передачі товарної продукції № 384 від 31.01.2020 року виходить за межі граничного обсягу зобов`язання, передбаченого умовами спірного Договору.

Згідно п. 1.2.15 ПРРЕЕ на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг (п.4.3 ПРРЕЕ).

Наразі, як встановлено судом та зазначалось вище, фактичне прийняття відповідачем як споживачем електричної енергії у спірному обсязі на суму 405 620,47 грн. підтверджується підписанням Акту приймання - передачі товарної продукції № 384 від 31.01.2020 року з боку відповідача.

За приписами частини 7 статті 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до п. 4.7 ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:

1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Крім того, обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць (п. 2.3.13 ПРРЕЕ).

Аналогічний розрахунковий період передбачений умовами п. 5.8 Договору.

Окремо суд звертає увагу, враховуючи специфіку правовідносин сторін, які склалися під час реалізації умов укладеного між сторонами Договору постачання електричної енергії № 060619-02/196Пс від 06.06.2019 року, на регулювання їх спеціальними законодавчими нормами.

Згідно з положеннями п. 6.16 Правил користування електричною енергією, затверджені постановою НКРЕ від 31.07.1996 року № 28 (ПКЕЕ), які втратили чинність із прийняттям Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, обсяг перевищення договірних величин споживання електричної енергії та/або величини потужності протягом розрахункового періоду оплачується споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до законодавства України та договору.

Поряд із цим ч. 6 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», який втратив чинність на підставі Закону України Закону № 2019-VIII від 13.04.2017 року «Про ринок електричної енергії», була визначена відповідальність споживачів, а саме споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

В свою чергу, враховуючи наявні законодавчі зміни, суд заначає, що одними з загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. Водначас вказані принципи є і принципами зобов`язального права, наведеними в ст. 509 Цивільного кодексу України.

За висновками суду, споживання відповідачем електричної енергії понад договірну величину, узгоджену сторонами в Договорі, враховуючи передбачені ст.ст. 3, 509 ЦК України загальні принципи зобов`язальних правовідносин, не звільняє відповідача як споживача електричної енергії від зобов`язання з оплати її спожитого та використаного у спірному періоді обсягу, тобто споживач повинен здійснювати оплату за фактично спожиту електричну енергію за Договором протягом розрахункового періоду.

За приписами ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач повинен дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

Окрім цього пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено обов`язки споживача електричної енергії, серед яких, зокрема, користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів), сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів та за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Таким чином, зважаючи на умови спірного Договору та приписи ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за використану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів, отже поставлені позивачем та прийняті обсяги електричної енергії за актом приймання - передачі товарної продукції № 384 від 31.01.2020 року є такими, що підлягають оплаті відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати поставленої електричної енергії у добровільному порядку, розмір заборгованості, встановлений судом, відповідає фактичним обставинам справи, та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в сумі 405 620,47 грн. відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену за спірним Договором електричну енергію підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «ГарсіяРуїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та МесропМовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення`рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрпошта" (вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" (вул.Р.Окіпної 10, оф.88, м. Київ, 02002, ) 405 620,47 грн. (чотириста п`ять тисяч шістсот двадцять грн. 47 коп.) боргу та 6084,31 грн. (шість тисяч вісімдесят чотири грн. 31 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 16 листопада 2020 року.

Суддя А.М. Селівон