ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 листопада 2020 року Справа № 903/493/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Запуговиченко О.В. - юрисконсульт першої категорії юридичного відділу ДКП "Луцьктепло", член виконавчого органу підприємства - Ради ДКП "Луцьктепло" (довіреність №19/08 від 02.01.2020р.)

від відповідача: Довгун Н.В. - адвокат (ордер серія ВЛ №000063877 від 03.09.2020р., свідоцтво серія ВЛ №501 від 27.06.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло", м.Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Войтович Тетяни Вікторівни, м.Луцьк

про стягнення 12 603,80 грн.

Встановив: 08 липня 2020 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №2293/08 від 01.07.2020р. Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення на його користь з Фізичної особи-підприємця Войтович Тетяни Вікторівни 12603,80 грн., в тому числі 7002,24 грн. заборгованості по оплаті за відпущену теплову енергію (тепловіддачі від транзитних стояків системи централізованого опалення) згідно договору №2-53 від 13.03.2013р., 1489,77 грн. пені, нарахованої відповідачу за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 3295,19 грн. суми інфляційних та 816,60 грн. трьох процентів річних, нарахованих у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.07.2020р. (суддя Слободян О.Г.) позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

05.08.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 03.08.2020р. з обгрунтовуючими відзив документами та поштовими документами в підтвердження направлення останнього на адресу позивача у справі, в котрому відповідач позов заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому в обґрунтування заперечень на пред`явлений позов відповідач засвідчує, що договору №2-53 від 13.03.2013р. на відшкодування витрат теплової енергії на опалення місць загального користування та транзитних стояків СЦО будівлі корпусу гуртожитку № 1 по б-ру Дружби Народів, 4, які проходять через нежитлові приміщення та по відшкодуванню тепловіддачі від транзитних стояків СЦО у приміщенні стоматкабінету по вул. Кравчука, 22/183, не укладала, підпис на договорі їй не належить (вчинений невідомою особою). Засвідчує, що з 2007 року використовує печатку, що стверджується відміткою на свідоцтві про реєстрацію СПД про надання дозволу на виготовлення печатки, зазначає, що якби цей договір підписувався нею то він був би скріплений печаткою.

Повідомляє, що приміщення у гуртожитку № 1 по б-ру Дружби Народів, 4, із 2008 року перебувало у співвласності із ОСОБА_1, а тому стороною договору мав би бути і останній.

Щодо підстав позову зазначає, що як вбачається із долучених до позову рахунків на оплату вартість тарифів, що виставлені до оплати відповідачу, значно перевищують вартість тарифу, що був визначений договором. В матеріалах справі відсутні жодні докази в частині обґрунтування збільшення вартості тарифу, який покладений в основу розрахунку основної суми заборгованості на підставі виставлених рахунків.

Вважає, що долученні долучені докази (рахунки на оплату) в обґрунтування наявності заборгованості ФОП Войтович Т.В. не відповідають умовам нібито укладеного договору між сторонами по справі, а тому, не є належними доказами по справі.

При цьому, засвідчує, що із долучених рахунків на оплату вартості теплової енергії, не тільки вбачається невідповідність у вартості (тарифі) за 1 Гкал, а й не зрозуміло яким чином позивачем визначалися кількість використаних Гкал,, в результаті множення яких на вартість тарифу і було сформовану суму до оплати, із рахунку за листопад 2014 року вбачається оплата за 4 транзитних стояки, коли у всіх інших подальших рахунках - по 2, в одних рахунках транзитні стояки формуються під кодом 382, в інших - 413, а ще в інших називається не оплата за транзитні стояки, а за теплову енергію.

Посилається ч. 1 ст. 76 ГПК України відповідно до якої належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вважає, що долучені до позову рахунки не є належними доказами, та як із них не вбачається, за які саме послуги позивача сформовано суму заборгованості, усі рахунки в сукупності містять різноманітну інформацію та не відповідають умовам нібито укладеного договору між сторонами.

Звертає увагу суду, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а є одностороннім документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, а тому доказами надання послуг в даному разі могли би бути акти наданих послуг, що відповідали би ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому, засвідчує, що оплата втрат теплової енергії існуючими ізольованими трубопроводами системи централізованого опалення у багатоквартирному будинку мешканцями квартир з індивідуальними (автономними) системами опалення, жодним нормативно-правовим актом України не передбачається право позивача на їх стягнення. Вказана обставина підтверджується і тим, що у позові не зазначено жодної правової норми закону чи підзаконного акту, які би зобов`язували споживача із автономним опалення нести вищевказані витрати (тепловтрати по транзитним стоякам).

Поруч з цим, відповідач просить суд до спірних вимог (основний борг, суми інфляційних та трьох процентів річних) застосувати наслідки збігу строків позовної давності.

Також зазначає на неправомірності розрахунків пені виходячи з розміру 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, оскільки, визначення такого розміру пені суперечило чинному на момент нібито укладення спірного договору Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань; суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Зокрема, відповідно до ст.ст. 1, 2 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, незважаючи на ті обставини, що позивачем не доведено належними доказами факту порушення його прав та наявності заборгованості, то і останнім пропущено строки позовної давності для вимог загальної позовної давності та стягнення пені (1 рік).

Ухвалою суду від 07.08.2020р. (суддя Слободян О.Г.) постановлено справу №903/493/20 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.09.2020р. запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

31.08.2020р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 31.08.2020р. з поштовими документами в підтвердження направлення останньої на адресу відповідача у справі.

У зазначеній відповіді стосовно заперечень відповідача позивачем засвідчується на тому, що відповідач вказує, що на спірному договорі №2-53 від 13.03.2013 року підпис від її імені вчинений невідомою їй особою, однак будь-яких доказів на обґрунтування не додано, окрім витребування оригіналу даного договору для огляду в суді.

Зазначає, що підписи відповідача на доданих до відзиву документах та договорі візуально схожі між собою, зазначає, що відповідачем не заявлено клопотання про проведення відповідної експертизи, адже тільки експертиза може підтвердити справжність підпису на документі. Вважає, що наявність іншого співвласника майна - приміщення у гуртожитку №1 по б-ру Дружби Народів,4, ніяким чином не свідчить про несправжність підпису відповідача.

Зазначає, що відповідно до п. 2 договору, тарифи встановлюються рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради, а у випадку прийняття нових тарифів вони є обов`язковими для обох сторін з часу введення їх в дію. При цьому, споживач, відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водо відведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., має право на ознайомлення із зазначеними тарифами на сайті Луцької міської ради.

Вважає, що долучені до справи рахунки містять усі необхідні реквізити, підстави та обґрунтування нарахувань водночас являючись актами приймання - передачі теплової енергії за розрахункові періоди.

Щодо нарахування оплати за послуги з централізованого опалення місць загального користування, а саме сходової клітки за адресою бул. Дружби Народів,4, то робочим проектом, на який посилається відповідач, визначено витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в цілому для нежитлового приміщення, при цьому сходова клітка є невід`ємною частиною зазначеного розрахунку.

Також позивач засвідчує, що відповідач неодноразово наголошує, що з 2008 року приміщення гуртожитку №1 по бул. Дружби Народів,4 перебувало у спільній власності з ОСОБА_1. Проте відповідно до п. 31 Правил підприємство має право вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги. В той же час, відповідач не звертався до підприємства та не інформував про обставини, які свідчать про існування іншого співвласника. Вважає, що, існування іншого співвласника, ніяким чином не впливає на обсяг відповідальності відповідача за укладеним договором.

Ухвалою суду від 03.09.2020р. (суддя Слободян О.Г.) продовжено строк підготовчого провадження до 09.10.2020р., розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 29.09.2020р.

Ухвалою суду від 29.09.2020р. (суддя Слободян О.Г.) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.10.2020р. Ухвалою від 05.10.2020р. (суддя Слободян О.Г.) розгляд справи по суті було відкладено на 20.10.2020р.

Ухвалою суду від 20.10.2020р. (суддя Слободян О.Г.) було відкладено розгляд справи по суті на 03.11.2020р., запропоновано позивачу надати для огляду у судовому засіданні оригінали договору №2-53 від 13.03.2013р., укладеного між ДКП "Луцьктепло" та ФОП Войтович Т.В. та довіреності №11/08 від 03.01.2013р., виданої ДКП "Луцьктепло" Котовичу С.А.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Слободян О.Г. (перебування на лікарняному), згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2020р., справу №903/493/20 було розподілено на розгляд судді Войціховському В.А.

Ухвалою від 03.11.2020р. (суддя Войціховський В.А.) дану справу було прийнято до розгляду, розгляд справи по суті призначено на 12.11.2020р., запропоновано позивачу надати для огляду у судовому засіданні оригінали договору №2-53 від 13.03.2013р., укладеного між ДКП "Луцьктепло" та ФОП Войтович Т.В. та довіреності №11/08 від 03.01.2013р., виданої ДКП "Луцьктепло" Котовичу С.А.

Присутній в судовому засіданні 12.11.2020р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні 12.11.2020р. представник відповідача підтримала раніше висловлену позицію у відзиві на позовну заяву стосовно пред`явлених позовних вимог та просить суд в їх задоволенні відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов підлягає до часткового задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2013 року між Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (Теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Войтович Тетяною Вікторівною (Споживач) було укладено договір №2-53, згідно з умовами котрого споживач взяв на себе зобов`язання відшкодовувати витрати теплової енергії на опалення місць загального користування та транзитних стояків системи централізованого опалення будівлі корпусу гуртожитку №1 по б-ру Дружби Народів, 4, які проходять через нежитлові приміщення і згідно з розрахунком складають: 0,219 Гкал/місяць та тепловіддачу від транзитних стояків системи централізованого опалення у приміщенні стоматкабінету по вул. Кравчука, 22/183, які згідно з розрахунком складають:0,099 Гкал/місяць.

У відповідності до п.п 2, 3 цього договору розрахунки проводяться згідно чинних тарифів. Тарифи на момент підписання договору становлять: 1 Гкал - 754,67 грн. та ПДВ - 150,93 грн. Тарифи встановлюються рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради. У випадку прийняття нових тарифів вони є обов`язковими для обох сторін з часу введення їх в дію.

Щомісячний розмір відшкодування проводиться тільки в опалювальний період і складає: втрати теплової енергії (тепловіддача): 0,219 ГкалЧ754,67 грн.Ч1,2=198,33 грн. - по б-ру. Дружби народів, 4; 0,099 ГкалЧ754,67 грн.Ч1,2=89,65 грн. - по вул. Кравчука, 22/183. Всього 287,98 грн.

Пунктом 4 даного договору визначено, що споживач зобов`язаний проводити передоплату за втрати теплової енергії (тепловіддачу) в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, визначеної в п. 3 даного договору в термін до 01 числа розрахункового місяця

Відповідно до п. 5 договору при порушенні п. 4 договору "Споживач" сплачує Теплопостачальній організації пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 15 жовтня 2012 року з врахуванням ч. 3 ст. 631 ЦК України (п. 8 договору).

Згідно наданих позивачем господарському суду розрахунків вартість витрат теплової енергії на опалення місць загального користування та транзитних стояків системи централізованого опалення, а також тепловіддачі від транзитних стояків системи централізованого опалення у опалювальні періоди з листопада місяця 2014 року по квітень місяць 2018 року включно склала 7002,24 грн.

Визначена загальна вартість витрат теплової енергії на опалення місць загального користування та транзитних стояків системи централізованого опалення, а також тепловіддачі від транзитних стояків системи централізованого опалення підтверджується позивачем шляхом долучення до матеріалів справи договору №2-53 від 13.03.2013р., односторонніми, підписаними з боку ДКП "Луцьктепло" помісячними рахунками на оплату за надані послуги за період з листопада місяця 2014 року по квітень місяць 2018 року.

Як засвідчується позивачем, відповідач взяті на себе згідно угоди від 13.03.2013р. №2-53 зобов`язання, зокрема, в частині проведення з ДКП "Луцьктепло" розрахунків по оплаті втрат теплової енергії (у строки, порядку та розмірах, визначених договором) не виконав, вартість останніх не оплатив.

У зв`язку з викладеним у підприємця Войтович Т.В. виникла заборгованість, котра, згідно позиції ДКП "Луцьктепло" на момент подання позовної заяви до суду та на час розгляду справи в суді склала 7002,24 грн.

Як слідує з позовної заяви, розрахунків ціни позову та пояснень представника підприємства-позивача, наданих останнім в судовому засіданні, визначена сума заборгованості включає в себе загальну вартість витрат теплової енергії на опалення місць загального користування та транзитних стояків системи централізованого опалення, а також тепловіддачі від транзитних стояків системи централізованого опалення в корпусі гуртожитку №1 по б-ру Дружби Народів, 4, та приміщенні стоматкабінету по вул. Кравчука, 22/183.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості, включення при цьому до розміру позовних вимог нарахованих сум пені, інфляційних та процентів річних.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом засвідчується, що між сторонами у справі був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Договір №2-53 від 13.03.2013р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Згідно статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, надання позивачем відповідачу визначених угодою послуг, отримання останніх підприємцем Войтович Т.В., а також не проведення відповідачем при цьому всіх належних розрахунків і платежів, господарський суд прийшов до висновку про часткову підставність пред`явленого до відповідача позову в частині стягнення суми основної заборгованості та наявність підстав для задоволення останнього в цій частині на суму 1618,27 грн. основного боргу.

Суд зазначає, що пунктом 6 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

В даному випадку тарифи на відповідні послуги по оплаті втрат тепла від транзитних стояків системи централізованого опалення встановлюються рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради.

За результатами огляду в засіданні суду долучених до матеріалів справи копій рахунків, судом було встановлено, що зазначені документи містять в собі розбіжності, які стосуються тарифу (ціни) за 1 Гкал в той чи інший період надання послуг.

Судом засвідчується, що при звернені ДКП "Луцьктепло" до суду та під час розгляду справи у суді (під час підготовчого судового засідання) позивачем до матеріалів справи не було долучено будь-яких документів які б свідчили про зміну тарифів в той чи інший період надання послуг, не надано суду розрахунків тих чи інших сум, зазначених в рахунках та пред`явлених відповідачу до оплати.

В даному аспекті судом також засвідчується, що позивачем при підтриманні позовних вимог в цій частині здійснюються посилання лише на визначені рахунки надання послуг, без зазначення підстав зміни (збільшення) тарифів в той чи інший спірний період, відповідно до рішень виконавчого комітету Луцької міської ради.

Натомість відповідачем в обгрунтування заперечень на пред`явлений позов до матеріалів справи було долучено рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 06.12.2017р. №731-1 "Про тарифи на послуги, що надаються ДКП "Луцьктепло", скріншоти сторінок із сайту Луцької міської ради "Архів тарифів", а також тарифи на житлово-комунальні послуги у м. Луцьку станом на 01.12.2017р. та станом на 01.02.2018р.

Однак, присутнім в судовому засіданні представником позивача на пропозицію суду будь-яким чином не було обгрунтовано, з посиланнями на відповідні надані відповідачем документи, помісячного розміру виставлених боржнику до оплати сум, їх розрахунків з посиланнями на відповідні тарифи та визначені в договорі від 13.03.2013р. величини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відтак, за визначених обставин, суд вважає, що у зв`язку з неподанням позивачем рішень виконавчого комітету Луцької міської ради про зміну тарифів у спірні опалювальні періоди 2014-2018 років, помісячних розрахунків заборгованості по рахунках з посиланнями на відповідні тарифи та рішення виконавчого комітету, заперечення відповідача на позов в цій частині з посиланнями на невідповідність розмірів вартості наданих послуг, при вирішенні спору по суті в частині стягнення суми основної заборгованості слід приймати до уваги положення п. 3 укладеного між сторонами договору №2-53 від 13.03.2013р., зокрема, погоджений між сторонами в угоді щомісячний загальний розмір відшкодування 287,98 грн., однак, лише у періоди березня, листопада та грудня місяців 2015 року, січня, грудня місяців 2016 року, січня, лютого, березня, листопада та грудня місяців 2017 року, а також січня-березня місяців 2018 року.

Відтак, враховуючи, що позивачем не подано достатніх та належних доказів в підтвердження зміни тарифів в той чи інший період, суд обмежує нарахування заборгованості по оплаті втрат тепла від транзитних стояків, виходячи із загальної величини (вартості) суми послуг, визначеної пунктом 3 договору №2-53 від 13.03.2013р., а саме 287,98 грн.

При цьому вартість послуг, наданих у інші спірні періоди, на думку суду, слід брати до уваги ту, котру було засвідчено позивачем у позові, з огляду, на те, що такі послуги та їх вартість визначені у розмірі, меншому ніж 287,98 грн., що встановлена в угоді від 13.03.2013р.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що нарахування взятої судом за основу загальної суми тарифу, має бути здійснене за кожний місяць надання послуг (існування заборгованості) в розмірі не більшому 287,98 грн.

Відтак, суд, вважає за необхідне засвідчити, що виходячи із загальної суми тарифу 287,98 грн., сума заборгованості відповідача з листопада місяця 2014 року по квітень місяць 2018 року (включно) становить 6346,13 грн., в тому числі за листопад місяць 2014 року 236,69 грн. (нараховано позивачем), за грудень місяць 2014 року 262,72 грн. (нараховано позивачем), за січень місяць 2015 року 262,72 грн. (нараховано позивачем), за лютий місяць 2015 року 262,72 грн. (нараховано позивачем), за березень місяць 2015 року 287,98 грн. (обмежено судом), за квітень місяць 2015 року 171,87 грн. (нараховано позивачем), за жовтень місяць 2015 року 198,77 грн. (нараховано позивачем), за листопад місяць 2015 року 287,98 грн. (обмежено судом), за грудень місяць 2015 року 287,98 грн. (обмежено судом), за січень місяць 2016 року 287,98 грн. (обмежено судом), за лютий місяць 2016 року 286,22 грн. (нараховано позивачем), за березень місяць 2016 року 286,22 грн. (нараховано позивачем), за квітень місяць 2016 року 9,55 грн. (нараховано позивачем), за жовтень місяць 2016 року 188,39 грн. (нараховано позивачем), за листопад місяць 2016 року 257,62 грн. (нараховано позивачем), за грудень місяць 2016 року 287,98 грн. (обмежено судом), за січень місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за лютий місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за березень місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за жовтень місяць 2017 року 114, 60 грн. (нараховано позивачем), за листопад місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за грудень місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за січень місяць 2018 року 287,98 грн. (обмежено судом), за лютий місяць 2018 року 287,98 грн. (обмежено судом), за березень місяць 2018 року 287,98 грн. (обмежено судом), за квітень місяць 2018 року 63,77 грн. (нараховано позивачем).

Суд зазначає, що сума недоведеної позивачем належними та допустимими доказами заборгованості становить 656,11 грн. (7002,24 грн. - 6346,13 грн.), що в аспекті визначених вище положень Господарського процесуального кодексу України виступає підставою для відмови в позові в цій частині вимог.

Поруч з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву від 03.08.2020р. та в судовому засіданні 12.11.2020р. звернувся до суду із заявою, в якій просив суд до спірних вимог застосувати наслідкм збігу встановлених законодавством України строків позовної давності.

Розглянувши доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати позовну давність, зокрема, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права - позовна давність, встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином суд, враховуючи положення ч. 5 ст. 261 ЦК України, вважає, що в даному випадку строк позовної давності для позивача в частині стягнення заборгованостей періоду з листопада місяця 2014 року по березень місяць 2017 року закінчився (збіг).

Судом при цьому встановлено, що відповідна позовна заява ДКП "Луцьктепло" була подана до Господарського суду Волинської області 08 липня 2020 року, про що свідчить відмітка штемпеля відділу документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області про отримання позовної заяви.

Таким чином, враховуючи положення статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом було пропущено строк позовної давності щодо його вимог про стягнення з відповідача заборгованості періоду з листопада місяця 2014 року по березень місяць 2017 року включно в розмірі 4727,86 грн.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача про застосування трирічної позовної давності в якості підстави для відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення відповідної суми заборгованості.

За таких обставин суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 4727,86 грн. заборгованості періоду з листопада місяця 2014 року по березень місяць 2017 року, що, в свою чергу, є підставою для часткової відмови у позові та задоволення відповідних позовних вимог в частині стягнення залишкової суми заборгованості періоду з жовтня місяця 2017 року по квітень місяць 2018 року включно на суму 1618,27 грн.

Одночасно з цим пунктом 5 договору №2-53 від 13.03.2013р. сторонами було визначено, що при порушенні передбачених угодою строків оплати споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі 1% від суми простроченого боргу за кожен день прострочки платежів.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочки відповідачем платежів, ДКП "Луцьктепло" при зверненні до суду з позовом про стягнення суми заборгованості було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1489,77 грн., нарахованої за період з 01.11.2019р. по 26.06.2020р. із сум заборгованості лютого 2018 року 382,65 грн., березня 2018 року 382,65 грн. та квітня місяця 2018 року 63,77 грн.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим кодексом. Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку сторони у п. 5 договору №2-53 від 13.03.2013р. визначили, що при порушенні передбачених угодою строків оплати споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого боргу за кожен день прострочки платежів. Угода №2-53 від 13.03.2013р. недійсною чи зміненою, зокрема, в частині п. 5, не визнавалась. На момент звернення позивача до суду з позовом відповідач зобов`язання щодо оплати втрат тепла від транзитних стояків системи централізованого опалення не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Судом встановлено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті втрат тепла від транзитних стояків системи централізованого опалення, згідно розрахунків позивача, останнім було нараховано відповідачу 1489,77 грн. пені за період з 01.11.2019р. по 26.06.2020р., в тому числі: з 01.11.2019р. по 30.04.2020р. на суму 696,42 грн., з 02.12.2019р. по 31.05.2020р. на суму 696,42 грн., з 27.01.2020р. по 26.06.2020р. на суму 96,93 грн., яка, на думку та переконання суду, має бути приведена у відповідність до положень Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" статтею 1 котрої, зокрема, визначено, що за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги суб`єкти підприємницької діяльності сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Суд, враховуючи положення ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" обмежує нараховані відповідачу штрафні санкції (пеню) до суми, рівної сумі заборгованості (по кожному рахунку окремо) в тому числі: з 01.11.2019р. по 30.04.2020р. на суму 287,98 грн., з 02.12.2019р. по 31.05.2020р. на суму 287,98 грн., з 27.01.2020р. по 26.06.2020р. на суму 63,77 грн., а всього на суму 639,74 грн.

Судом засвідчується, що сума пені 639,74 грн. приведена судом у відповідність до положень Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", на думку та переконання суду, є арифметично вірною, підставною та підлягає до стягнення.

Відтак, в позові в частині стягнення з відповідача 850,04 грн. пені слід відмовити.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

В даному випадку при пред`явлені відповідного позову про стягнення з відповідача сум заборгованостей періоду з листопада місяця 2014 року по квітень місяць 2018 року позивачем до ціни позову було включено вимоги щодо стягнення з підприємця Войтович Т.В. на користь ДКП "Луцьктепло" 3295,19 грн. загальної суми інфляційних нарахувань за період прострочки платежів з 03.11.2014р. по 26.06.2020р., та 816,60 грн. загальної суми трьох відсотків річних за період з 03.11.2014р. по 26.06.2020р.

Судом встановлено, що відповідні нарахування здійснені ДКП "Луцьктепло" наступним чином:

- із суми боргу листопада місяця 2014 року 236,69 грн. за період з 03.11.2014р. по 26.06.2020р. нараховано 292,11 грн. інфляційних нарахувань та 40,10 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу грудня місяця 2014 року 262,72 грн. за період з 01.12.2014р. по 26.06.2020р. нараховано 313,29 грн. інфляційних нарахувань та 43,91 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу січня місяця 2015 року 262,72 грн. за період з 02.01.2015р. по 26.06.2020р. нараховано 296,51 грн. інфляційних нарахувань та 43,22 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу лютого місяця 2015 року 262,72 грн. за період з 02.02.2015р. по 26.06.2020р. нараховано 279,70 грн. інфляційних нарахувань та 42,55 грн. трьох відсотків річних.

Із зазначеними розрахунками суд погоджується, вважає останні арифметично вірними.

- із суми боргу березня місяця 2015 року 372,88 грн. за період з 02.03.2015р. по 26.06.2020р. нараховано 258,23 грн. інфляційних нарахувань та 59,53 грн. трьох відсотків річних.

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 02.03.2015р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 218,76 грн., а три відсотки річних 28,69 грн., отже різниця в сумах, а саме 39,47 грн. інфляційних нарахувань та 30,84 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу квітня місяця 2015 року 171,87 грн. за період з 01.04.2015р. по 26.06.2020р. нараховано 132,27 грн. інфляційних нарахувань та 27,02 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу жовтня місяця 2015 року 198,77 грн. за період з 01.10.2015р. по 26.06.2020р. нараховано 100,53 грн. інфляційних нарахувань та 28,26 грн. трьох відсотків річних;

Із зазначеними розрахунками суд погоджується, вважає останні арифметично вірними.

- із суми боргу листопада місяця 2015 року 297,31 грн. за період з 02.11.2015р. по 26.06.2020р. нараховано 156,27 грн. інфляційних нарахувань та 41,48 грн. трьох відсотків річних;

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 02.11.2015р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 106,31 грн., а три відсотки річних 22,89 грн., отже різниця в сумах, а саме 49,96 грн. інфляційних нарахувань та 18,59 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу грудня місяця 2015 року 297,31 грн. за період з 01.12.2015р. по 26.06.2020р. нараховано 147,37 грн. інфляційних нарахувань та 40,77 грн. трьох відсотків річних;

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 01.12.2015р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 98,58 грн., а три відсотки річних 22,20 грн., отже різниця в сумах, а саме 48,79 грн. інфляційних нарахувань та 18,57 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу січня місяця 2016 року 297,31 грн. за період з 04.01.2016р. по 26.06.2020р. нараховано 144,28 грн. інфляційних нарахувань та 39,94 грн. трьох відсотків річних;

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 04.01.2016р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 95,89 грн., а три відсотки річних 21,40 грн., отже різниця в сумах, а саме 48,39 грн. інфляційних нарахувань та 18,54 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу лютого місяця 2016 року 286,22 грн. за період з 01.02.2016р. по 26.06.2020р. нараховано 135,11 грн. інфляційних нарахувань та 37,80 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу березня місяця 2016 року 286,22 грн. за період з 01.03.2016р. по 26.06.2020р. нараховано 136,80 грн. інфляційних нарахувань та 37,11 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу квітня місяця 2016 року 9,55 грн. за період з 01.04.2016р. по 26.06.2020р. нараховано 4,42 грн. інфляційних нарахувань та 1,21 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу жовтня місяця 2016 року 188,39 грн. за період з 03.10.2016р. по 26.06.2020р. нараховано 74,78 грн. інфляційних нарахувань та 21,15 грн. трьох відсотків річних;

- із суми боргу листопада місяця 2016 року 257,62 грн. за період з 01.11.2016р. по 26.06.2020р. нараховано 92,18 грн. інфляційних нарахувань та 28,23 грн. трьох відсотків річних.

Із зазначеними розрахунками суд погоджується, вважає останні арифметично вірними.

- із суми боргу грудня місяця 2016 року 315,29 грн. за період з 01.12.2016р. по 26.06.2020р. нараховано 105,24 грн. інфляційних нарахувань та 33,78 грн. трьох відсотків річних;

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 01.12.2016р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 56,74 грн., а три відсотки річних 13,56 грн., отже різниця в сумах, а саме 48,50 грн. інфляційних нарахувань та 15,24 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу січня місяця 2017 року 315,29 грн. за період з 03.01.2017р. по 26.06.2020р. нараховано 101,49 грн. інфляційних нарахувань та 32,92 грн. трьох відсотків річних;

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 03.01.2017р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 53,66 грн., а три відсотки річних 12,78 грн., отже різниця в сумах, а саме 47,83 грн. інфляційних нарахувань та 20,14 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу лютого місяця 2017 року 315,29 грн. за період з 01.02.2017р. по 26.06.2020р. нараховано 96,95 грн. інфляційних нарахувань та 32,17 грн. трьох відсотків річних;

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 01.02.2017р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 49,95 грн., а три відсотки річних 12,10 грн., отже різниця в сумах, а саме 47,00 грн. інфляційних нарахувань та 20,07 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу березня місяця 2017 року 348,86 грн. за період з 01.03.2017р. по 26.06.2020р. нараховано 102,76 грн. інфляційних нарахувань та 34,80 грн. трьох відсотків річних;

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений позивачем період (з 01.03.2017р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 85,57 грн., а три відсотки річних 28,72 грн., отже різниця в сумах, а саме 17,19 грн. інфляційних нарахувань та 6,08 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу).

- із суми боргу жовтня місяця 2017 року 114,60 грн. за період з 02.10.2017р. по 26.06.2020р. нараховано 22,85 грн. інфляційних нарахувань та 9,41 грн. трьох відсотків річних;

Суд зазначає, що з урахуванням того, що розрахунки в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, мали бути здійснені в термін до 01 числа розрахункового місяця, підставним буде нарахування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 03.10.2017р.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 22,85 грн., а три відсотки річних 9,40 грн., отже різниця в сумі, а саме 0,01 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно.

- із суми боргу листопада місяця 2017 року 318,48 грн. за період з 01.11.2017р. по 26.06.2020р. нараховано 58,96 грн. інфляційних нарахувань та 25,35 грн. трьох відсотків річних;

Суд зазначає, що з урахуванням того, що розрахунки в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, мали бути здійснені в термін до 01 числа розрахункового місяця, підставним буде нарахування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 02.11.2017р.

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений судом період (з 02.11.2017р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 54,00 грн., а три відсотки річних 22,90 грн., отже, різниця в сумах, а саме 4,96 грн. інфляційних нарахувань та 2,45 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу та частково помилково).

- із суми боргу грудня місяця 2017 року 373,88 грн. за період з 01.12.2017р. по 26.06.2020р. нараховано 65,26 грн. інфляційних нарахувань та 28,84 грн. трьох відсотків річних;

Суд зазначає, що з урахуванням того, що розрахунки в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, мали бути здійснені в термін до 01 числа розрахункового місяця, підставним буде нарахування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 02.12.2017р.

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений судом період (з 02.12.2017р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 50,95 грн., а три відсотки річних 22,19 грн., отже, різниця в сумах, а саме 14,31 грн. інфляційних нарахувань та 6,65 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу та частково помилково).

- із суми боргу січня місяця 2018 року 382,65 грн. за період з 02.01.2018р. по 26.06.2020р. нараховано 62,35 грн. інфляційних нарахувань та 28,51 грн. трьох відсотків річних;

Суд зазначає, що з урахуванням того, що розрахунки в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, мали бути здійснені в термін до 01 числа розрахункового місяця то підставним буде нарахування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 03.01.2018р.

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений судом період (з 03.01.2018р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 47,59 грн., а три відсотки річних 21,43 грн., отже, різниця в сумах, а саме 14,76 грн. інфляційних нарахувань та 7,08 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу та частково помилково).

- із суми боргу лютого місяця 2018 року 382,65 грн. за період з 01.02.2018р. по 26.06.2020р. нараховано 55,77 грн. інфляційних нарахувань та 27,57 грн. трьох відсотків річних;

Суд зазначає, що з урахуванням того, що розрахунки в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, мали бути здійснені в термін до 01 числа розрахункового місяця то підставним буде нарахування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 02.02.2018р.

Зважаючи на обмеження судом загальної варттості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений судом період (з 02.02.2018р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 42,63 грн., а три відсотки річних 20,72 грн., отже, різниця в сумах, а саме 13,14 грн. інфляційних нарахувань та 6,85 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу та частково помилково).

- із суми боргу березня місяця 2018 року 382,65 грн. за період з 01.03.2018р. по 26.06.2020р. нараховано 51,86 грн. інфляційних нарахувань та 26,69 грн. трьох відсотків річних;

Суд зазначає, що з урахуванням того, що розрахунки в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, мали бути здійснені в термін до 01 числа розрахункового місяця то підставним буде нарахування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 02.03.2018р.

Зважаючи на обмеження судом загальної вартості послуг, визначеною договірними сторонами в угоді №2-53 від 13.03.2013р. 287,98 грн., суд засвідчує, що саме від цієї суми у визначений судом період (з 02.03.2018р. по 26.06.2020р.) слід проводити відповідні нарахування.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 39,68 грн., а три відсотки річних 20,06 грн., отже, різниця в сумах, а саме 12,18 грн. інфляційних нарахувань та 6,63 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (із недоведеної суми боргу та частково помилково).

- із суми боргу квітня місяця 2018 року 63,77 грн. за період з 02.04.2018р. по 26.06.2020р. нараховано 7,85 грн. інфляційних нарахувань та 4,28 грн. трьох відсотків річних.

Суд зазначає, що з урахуванням того, що розрахунки в розмірі 100% вартості втрат теплової енергії, мали бути здійснені в термін до 01 числа розрахункового місяця то підставним буде нарахування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 03.04.2018р.

Відтак, на думку суду, інфляційні нарахування за вказаний період становитимуть 7,85 грн., а три відсотки річних 4,27 грн., отже, різниця в сумах, а саме 0,01 грн. трьох відсотків річних, є, на переконання суду, такими, що нараховані безпідставно (помилково).

У відповідності до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права - позовна давність, встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом засвідчується, що позовна заява ДКП "Луцьктепло" була подана до Господарського суду Волинської області 08 липня 2020 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом було пропущено строк позовної давності щодо його вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 274,20 грн. за період з 03.11.2014 року по 07.07.2017 року (по кожному рахунку окремо), а також стосовно вимог про стягнення з відповідача 1956,39 грн. суми індексу інфляції за період з листопада 2014 року по липень 2017 року (включно) (по кожному рахунку окремо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву від 03.08.2020р. та в судовому засіданні 12.11.2020р. було заявлено про застосування трирічної позовної давності в якості підстави для відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення суми трьох процентів річних та суми індексу інфляції.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013р.)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Судом встановлено, що в даному випадку підстави для застосування позовної давності та наслідків її спливу до спірних правовідносин наявні, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, про що засвідчено судом за наслідками розгляду даної справи.

За таких обставин суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 274,20 грн. за період з 03.11.2014р. по 07.07.2017р. (по кожному рахунку окремо), а також стосовно вимог про стягнення з відповідача 1956,39 грн. суми індексу інфляції за період з листопада 2016 року по липень 2017 року (по кожному рахунку окремо).

Відтак, підставними та такими, що підлягають до задоволення, на думку суду, є вимоги позивача про стягнення з відповідача 542,40 грн. трьох процентів річних за період з 08.07.2017р. по 26.06.2020р. (по кожному рахунку окремо) та 1338,80 грн. суми індексу інфляції за період з 08.07.2017р. по 26.06.2020р. (по кожному рахунку окремо).

При цьому суд зазначає, що перерахунок трьох процентів річних та сум індексу інфляції судом було здійснено по кожному рахунку окремо виходячи із загальної вартості послуг 287,98 грн. та нарахованої позивачем меншої суми заборгованості, в тому числі, за листопад місяць 2014 року 236,69 грн. (нараховано позивачем), за грудень місяць 2014 року 262,72 грн. (нараховано позивачем), за січень місяць 2015 року 262,72 грн. (нараховано позивачем), за лютий місяць 2015 року 262,72 грн. (нараховано позивачем), за березень місяць 2015 року 287,98 грн. (обмежено судом), за квітень місяць 2015 року 171,87 грн. (нараховано позивачем), за жовтень місяць 2015 року 198,77 грн. (нараховано позивачем), за листопад місяць 2015 року 287,98 грн. (обмежено судом), за грудень місяць 2015 року 287,98 грн. (обмежено судом), за січень місяць 2016 року 287,98 грн. (обмежено судом), за лютий місяць 2016 року 286,22 грн. (нараховано позивачем), за березень місяць 2016 року 286,22 грн. (нараховано позивачем), за квітень місяць 2016 року 9,55 грн. (нараховано позивачем), за жовтень місяць 2016 року 188,39 грн. (нараховано позивачем), за листопад місяць 2016 року 257,62 грн. (нараховано позивачем), за грудень місяць 2016 року 287,98 грн. (обмежено судом), за січень місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за лютий місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за березень місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за жовтень місяць 2017 року 114, 60 грн. (нараховано позивачем), за листопад місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за грудень місяць 2017 року 287,98 грн. (обмежено судом), за січень місяць 2018 року 287,98 грн. (обмежено судом), за лютий місяць 2018 року 287,98 грн. (обмежено судом), за березень місяць 2018 року 287,98 грн. (обмежено судом), за квітень місяць 2018 року 63,77 грн. (нараховано позивачем).

З огляду на викладене в позові в частині стягнення з відповідача 274,20 грн. трьох процентів річних та 1956, 39 грн. суми індексу інфляції позивачу слід відмовити.

Заперечення відповідача на пред`явлений позов з посиланнями на ті обставини, що договір №2-53 від 13.03.2013р. підприємцем Войтович Т.В. не укладався відхиляються судом, як необґрунтовані та такі, що суперечать фактичним обставинам справи, з огляду на наступне:

Судом засвідчується, що постачання теплової енергії у гарячій воді за змістом ст.ст. 1, 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є одним із видів комунальних послуг. В силу ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно Закону України "Про теплопостачання" теплопостачальна організація має право укладати договори на відпуск теплової енергії із споживачами. В свою чергу, ч. 6 ст. 19 даного Закону та ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов`язують споживача послуг щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 та "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198 послуги надаються споживачеві тільки на підставі договору, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення. Зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до вказаних нормативних актів, надання споживачеві житлово-комунальних послуг здійснюється не інакше як на підставі відповідного договору. Обов`язок з укладання договору на надання житлово-комунальних послуг покладається як на споживача, так і на виконавця цих послуг (ст.ст. 9, 12, 13, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Судом досліджено, що на виконання умов договору №2-53 від 13.03.2013р. позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії (втрат тепла від транзитних стояків системи централізованого опалення), які відповідач не оплатив. Доказів, які б спростовували цю заборгованість або доказів її оплати, відсутності обов`язку проведення відповідної оплати відповідач суду не подав.

Укладений між сторонами у справі 13.03.2013р. договір №2-53 сторонами змінений або розірваний не був, недійсним судом не визнавався, предметом судових розглядів не виступав, що, в свою чергу, свідчить про те, що його положення діють на даний час.

Згідно п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. (надалі - Правила №630), відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

На виконання п. 25 Правил №630, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.12.2005р. за №1478/11758, був затверджений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (надалі - Порядок).

Пунктами п. 2.1-2.7 Порядку передбачений ряд обов`язкових заходів щодо вирішення питання про відключення приміщення від централізованої системи опалення. Так, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. У заяві про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання.

Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання є невиконання умов, визначених у пунктах 2.1 та 2.2 цього Порядку. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку.

Якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Про відмову у розгляді заяви Комісія повідомляє заявника у десятиденний строк. Отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів. Вибір запропонованих схем може супроводжуватися економічними розрахунками. Разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються: проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, тепло лічильників тощо; теплові навантаження місць загального користування; розраховані теплові навантаження будинку; технічні рішення з перерахунку та заміни внутрішньо будинкових систем газо- та електропостачання (залежно від типу нагрівачів). Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Відповідно до п. 26 Правил №630 відключення споживачів від мережі центрального опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно роз`яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України "Щодо переобладнання санітарно-технічного обладнання житлових будинків і житлових приміщень" №19/16-284 від 26.09.2000р. у багатоквартирному будинку стояки опалювальної системи транзитом проходять через квартири. При відключенні тільки опалювальних приладів обігрів приміщень здійснюється від стояків, відключити які для однієї кімнати або квартири технічно неможливо. У разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання останній має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але при цьому не повинні порушуватись санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирних будинків. Споживач повинен виконати заходи щодо забезпечення в суміжних приміщеннях вимог Державних будівельних норм і правил, ці заходи повинні бути узгоджені власником будинку, експлуатаційними службами, регіональними проектним інститутом та місцевими органами виконавчої влади.

При цьому судом засвідчується, що матеріали справи містять робочий проект влаштування автономного опалення в нежитловому приміщенні на бул. Дружби Народів, 4 в м. Луцьку, визначення втрат теплової енергії на опалення місць загального користування та транзитних стояків системи опалення погоджений ДКП "Луцьктепло" 15.12.2007р., розрахунок додаткових витрат тепла ізольованими стояками з реконструкції системи централізованого опалення квартири №183 на вул. Кравчука, 22 у м. Луцьку погоджений ДКП "Луцьктепло" 20.08.2005р., рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.11.2007р. №720-6 "Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта", акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВР від 11.05.2007р. (квартири №183 на вул. Кравчука, 22 у м. Луцьку), акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВР від 19.09.2012р. (нежитлове приміщення на бул. Дружби Народів, 4 в м. Луцьку) які засвідчують факт відключення відповідача від мережі централізованого теплопостачання.

Відповідно до п. 1 розділу II Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, визначено, що для приміщень з індивідуальним опаленням та неопалюваних приміщень здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок неізольованих трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях відповідно до пункту 4 розділу V цієї Методики, яким зокрема визначено, що обсяг теплової енергії, який надходить від ділянок неізольованого транзитного трубопроводу до неопалювального приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньо будинкової системи опалення, визначається розрахунково або за результатом енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем цього приміщення.

З огляду на викладене судом засвідчується, що підприємцем-відповідачем впродовж 2012-2020 років не було вжито будь-яких заходів, спрямованих на визнання договору №2-53 від 13.03.2013р. недійсним в судовому порядку, в тому числі й шляхом подання зустрічного позову у справі 903/493/20, не застосовано будь-яких заходів відносно встановлення тих чи інших обставин шляхом здійснення відповідних звернень, заяв і т.п. до правоохоронних органів.

Заперечення відповідача на пред`явлений позов з посиланнями на ті обставини, що з грудня 2017 року підприємець Войтович Т.В. не є власником нежитлового приміщення на бул. Дружби Народів, 4, в м. Луцьку відхиляються судом.

В даному аспекті судом взято до уваги ті обставини, що умовами наявних в матеріалах справи договорів дарування нежитлових приміщень від 13.12.2017р. визначено обов`язок дарувальника передати обдарованому технічну документацію, документи з оплати комунальних послуг, а також інші документи, які стосуються експлуатації і утримання нежитлового приміщення, обов`язки обдарованого прийняти документи з оплати комунальних послуг, а також інші документи, які стосуються експлуатації і утримання придбаного нежитлового приміщення.

Відтак, суд зазначає, що підприємець Войтович Т.В. у зв`язку із відчуженням права власності на майно до ДКП "Луцьктепло" про його перегляд, відмову однієї із сторін від договору, розірвання договору №2-53 від 13.03.2013р. не зверталась, як і не звертався до позивача із пропозиціями укласти відповідний договір (договори) і новий власник приміщень.

Інші доводи та заперечення відповідача судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог за рахунок підприємця Войтович Тетяни Вікторівни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Войтович Тетяни Вікторівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43021, м.Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20, ) 1618,27 суми основного боргу, 639,73 грн. пені, 1338,80 грн. інфляційних втрат, 542,40 грн. трьох процентів річних, а всього 4 139,20 грн. та 690,32 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 5383,97 грн. суми основного боргу, 850,04 грн. пені, 1956,39 грн. інфляційних втрат, 274,20 грн. трьох процентів річних, в позові відмовити.

4. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 19.11.2020р.

Суддя В. А. Войціховський