ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 року м.Дніпро Справа № 908/762/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" на рішення господарського суду Запорізької області від 03.08.2020 року (Мірошниченко М.В.) у справі№908/762/20

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

до: Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 9)

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

В березні 2020 року до господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач", в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію, інфляційні та штрафні санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №54 від 01.06.2010 року в частині проведення повного та своєчасного розрахунку з позивачем.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.08.2020 року у справі позов задоволений частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго":

- 2 609 850 (два мільйони шістсот дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 06 коп. основного боргу за спожиту активну електричну енергію за період: серпень-грудень 2018;

- 131 467 (сто тридцять одна тисяча чотириста шістдесят сім) грн. 86 коп. інфляційних втрат;

- 102 107 (сто дві тисячі сто сім) грн. 07 коп. 3% річних;

- 810 569 (вісімсот десять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 91 коп. пені;

- 33 484 (тридцять три тисячі чотириста вісімдесят чотири) грн. 24 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення доведеністю заявлених вимог та математично вірним розрахунком суми заборгованості. Під час розгляду справи, відповідач визнав факт порушення основного грошового зобов`язання зі сплати боргу за спожиту електроенергію та строків його виконання. В частині вимог про стягнення пені відповідачем заявлено про сплив строку позовної давності. Суд дійшов висновку, що умов щодо збільшення позовної давності, встановленої законом, укладений сторонами договір №54 від 01.06.2010 року не містить. Не надано доказів досягнення згоди щодо такої умови й у інших документах, якими обмінювалися сторони, і які б свідчили про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності, відтак позивач має право у межах встановленого річного строку позовної давності, стягнути пеню, починаючи з 20.03.2019 року (за рік до звернення з даним позовом).

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду Запорізької області у даній справі, ПАТ «Запорізький завод "Перетворювач» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення пені в сумі 810 569, 91 грн., та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вимог ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення пені.

Скаржник в обґрунтування підстав заявлених вимог в апеляційній скарзі зазначає, що право вимоги у позивача за зобов`язаннями з оплати перелічених рахунків:

- на суму 356 952,82грн №54/8а від 31.08.2018 року в строк до 12.09.2018 року;

- суму 387 528,31 грн. №54/9авід 30.09.2018 року в строк до 09.10.2018 року;

- на суму 470 687,52 грн. №54/10а від 31.10.2018 року в строк до 12.11.2018 року;

- на суму 685 989,12 грн. №54/11 а від 30.11.2018 року в строк до 11.12.2018 року ;

- на суму 708 692,29 грн. №54/12а від 31.12.2018 року в строк 11.01.2019 року,

припинило своє існування, оскільки перебіг позовної давності для даної вимоги починається від наступного дня, коли повинен був бути оплачений кожний з цих рахунків та закінчується через рік, у відповідні місяць та число. Однак, як було зазначено судом першої інстанції, позивач звернувся з позовом про стягнення в тому числі пені тільки 20.03.2020 року, тобто більше ніж через рік після виникнення права вимоги стягнення боргу.

З метою підтвердження своєї правової позиції скаржник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду України, викладені в постанові від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, а також на практику Верховного Суду від 13.06.2017 року №908/2436/16 та Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019 року №908/347/19. Зазначає про доцільність застосування практики Європейського суду з прав людини (п. 570 рішення від 20.09.2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія "Юкос" пройти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 25 рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine) від 18.07.2006 року та п.280 рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року).

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить оскаржуване рішення у справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що позиція відповідача наведена в апеляційні скарзі є необґрунтованою, що не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить висновкам Верховного Суду від 08.06.2016 року у справі №6-3006цс15, від 15.04.2015 року №910/6379/14, від 16.05.2008 року у справі №908/3074/16.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2020 року у складі головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач), суддів: Паруснікова Ю.Б. Вечірка І.О. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" на рішення господарського суду Запорізької області від 03.08.2020 року у справі №908/762/20 та призначено судове засідання на 27.10.2020 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020 року, у зв`язку з відрядженням судді Паруснікова Ю.Б. 27.10.2020, розгляд справи призначений на 10.11.2020 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи призначений на 10.11.2020 року.

10.11.2020 року у судовому засіданні оголошено перерву до 17.11.2020 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2020 року заяву представника Публічного акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" - Власова Євгена Вікторовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено, та вирішено судове засідання у справі № 908/762/20, призначене на 17.11.2020 о 16:00 год., провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Публічного акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

З представником Публічного акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" - Власовим Євгенном Вікторовичом з технічних причин, відеоконференція не відбулась (не вдалося встановити з`єднання), про що складено відповідний акт.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 197 ГПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Відповідно до частини четвертої статті 197 Господарського процесуального кодексу Українипід час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України.

Державна судова адміністрація України наказом від 23 квітня 2020 року № 196 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Відповідно п. 5 розділу І Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду ризики технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № Б-11/45-3/270-21/145, від 19.05.2020 у справі № 904/11261/15).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи викладене, з метою дотримання процесуального строку розгляду справи, та враховуючи, що представник позивача надавав пояснення у попередньому судовому засідання та надав відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Публічного акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" - Власова Євгена Вікторовича.

17.11.2020 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

У судове засідання з`явився представник відповідача та навів обгрунтування своїх вимог і заперечень з посилання на норми законодавства.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

01.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (постачальник електричної енергії за договором) та Публічним акціонерним товариством "Запорізький завод "Перетворювач" (споживач) укладений договір про постачання електричної енергії №54 (а.с.11-15), за умовами розділу 1 якого, постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точки продажу електричної енергії визначаються додатком №2 "Точки продажу електричної енергії споживачу".

Розділ 2 договору визначає перелік зобов`язань сторін договору, зокрема під час виконання умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п. 2.1 договору). За умовами п. 2.3.4 договору споживач зобов`язався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами Додатка №4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та Додатка №5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором (п. 3.1.1 договору).

Облік електричної енергії та порядок розрахунків передбачений розділом 7, зокрема розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно Додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" з урахуванням умов Додатка № 7 "Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку" (п. 7.4 договору).

За умовами п. 9.4 договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2009 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною з сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

Також, 01.06.2010 року сторонами була підписана додаткова угода №11/1 про внесення змін до договору про надання електричної енергії №54 від 01.06.2010 року, якою сторони погодили викласти додаток №4 «Порядок розрахунків за електричну енергію» у новій редакції, а всі інші умову договору №54 залишились незмінними (а.с.16).

Як вбачається з п. 1, 6 додатку №4 до договору від 01.06.2010 року (в редакції додаткової угоди № 11/1 від 01.06.2014 року, а.с.16 на звороті - 18) розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електричної енергії, вказаний в п. 10 договору. За дату оплати приймається дата, на яку були зараховані кошти на рахунок постачальника електричної енергії. За підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну-вимогу доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого споживачем "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" з урахуванням сум платежів, що надійшли від споживача.

У пункті 4 додатку №4 визначено, що споживач не пізніше 14-00 годин 2-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до постачальника електричної енергії для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою споживача та скріплених його печаткою:

- "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" за формою Додатка №5.1;

- "Акта звірки обсягу споживання електричної енергії, відпущеної постачальником електричної енергії за тарифами, диференційованими за періодами часу" за формою Додатка № 5.5 (у випадку розрахунку за спожиту електричну енергію за тарифами, диференційованими за періодами часу);

Постачальник електричної енергії підписує подані акти та один примірник повертає споживачу. Постачальник електричної енергії підписує подані акти та один примірник повертає споживачу.

Згідно з пунктом 9 додатку №4 рахунки направляються постачальником споживачу поштою рекомендованим листом, нарочним або віддаються уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника журналі.

Пунктом 10 додатку № 4 встановлено, що споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником електричної енергії.

Датою отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення вважається:

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів);

-у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги-доручення уповноваженому представнику споживача під розпис в журналі - дата зазначена у журналі;

- при направленні нарочним - дата вручення споживачу.

В період з 2012 року по листопад 2017 року сторонами неодноразово вносились змін до договору №54 щодо викладення преамбули договору в новій редакції, у зв`язку з змінами організаційно - правової форми сторін, їх платіжних реквізитів, а також вносились зміни в табл. №1 п.6 Додатку №5 до договору (а.с.18 на звороті - 23).

На виконання умов укладеного між сторонами договору №54, постачальник електричної енергії продавав електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 до договору та щомісячно направляв наступні рахунки:

- рахунок №54/8а від 31.08.2018 року на суму 356 952,82 грн., в т.ч. ПДВ (за серпень 2018 року, спожито 174475 кВт.год.), отриманий відповідачем 05.09.2018 року(а.с.25);

- рахунок №54/9а від 30.09.2018 року на суму 387 528,31 грн., в т.ч. ПДВ (за вересень 2018 року, спожито 189420 кВт.год.), отриманий відповідачем 02.10.2018 року (а.с.26);

- рахунок № 54/10а від 31.10.2018 року на суму 470 687,52 грн., в т.ч ПДВ (за жовтень 2018, спожито 227929 кВт.год.), отриманий відповідачем 05.11.2018 року (а.с.27);

- рахунок №54/11а від 30.11.2018 року на суму 685 989,12 грн., в т.ч. ПДВ (за листопад 2018 року, спожито 332220 кВт.год.), отриманий відповідачем 04.12.2018 року (а.с.28);

- рахунок №54/12а від 31.12.2018 року на суму 708 692,29 грн., в т.ч. ПДВ (за грудень 2018 року, спожито 343215 кВт.год.), отриманий відповідачем 03.01.2019 року (а.с.29).

Повноваженими представниками сторін були підписані та скріплені печатками підприємства акти за спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію ПАТ «Завод «Перетворювач» за відповідні періоди (а.с.30-35).

Таким чином, позивачем продано відповідачу електроенергії на загальну суму 2 609 850,06 грн., в т.ч. ПДВ (два мільйони шістсот дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят грн. 06 коп.).

З аналізу змісту п.10 додатку №4 до договору, вбачається що відповідач був зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 операційних дні з дати отримання рахунків, здійснити їх оплату, що відповідає наступним строкам:

- рахунок №54/8а від 31.08.2018 року - кінцевий термін оплати 12.09.2018 року;

- рахунок №54/9а від 30.09.2018 року - кінцевий термін оплати - 09.10.2018 року;

- рахунок №54/10а від 31.10.2018 року - кінцевий термін оплати - 12.11.2018 року;

- рахунок №54/11а від 30.11.2018 року - кінцевий термін оплати - 11.12.2018 року;

- рахунок №54/12а від 31.12.2018 року - кінцевий термін оплати - 11.01.2019 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» зобов`язань з оплати проданої електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю за період серпень-грудень 2018 року в сумі 2 609 850,06 грн., стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів.

6. Доводи, за якими апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пункт 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року №28 (з наступними змінами) визначає, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами 6 та 7 ст. 276 Господарського кодексу України закріплено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем допущено прострочення зобов`язання з оплати проданої позивачем електричної енергії в сумі 2 609 850,06 грн. за період серпень - грудень 2018 року, і сторонами не оспорюється.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо вимоги скаржника про скасування рішення суду у даній справі саме в частині стягнення пені в сумі 810 569,91 грн. з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

За умовами п.4.2.1 договору, за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п.10 додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію") та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов`язання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Оскільки сторони визначили, що пеня сплачується за весь період часу протягом якого не виконано зобов`язання по день фактичної оплати, сторонами передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж передбачено ст. 232 ГК України.

Разом з цим, умов щодо збільшення позовної давності, встановленої законом, укладений сторонами договір не містить. Не надано суду доказів досягнення згоди щодо такої умови і в інших документах, якими обмінювалися сторони і які б однозначно свідчили про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Таким чином, сторони, будучи вільними у визначенні умов договору, передбачили у договорі строк припинення нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання - протягом усього періоду прострочення ( тобто період прострочення), але не визначили строк позовної давності.

За приписами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами ст. 257, ч. 2 ст. ст. 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 цього Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Стаття 261 Цивільного кодексу України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 253, ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку позивача, що доданий до матеріалів справи, пеня нарахована за всіма п`ятьма рахунками (серпень - грудень 2018 року).

Однак, задовольняючи позов в частині стягненні пені за зазначеними платежами за період, починаючи з 20.03.2019 року (тобто за рік до подання позову), місцевим господарським судом не було враховано, що до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) від 04.07.2018 року), позиція Верховного Суду у постановах від 01.07.2019 року у справі №910/4377/18, від 19.03.2019 року у справі №908/856/18, від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та від 20.09.2018 року у справі №909/62/18).

Оскільки остаточні сплати за наступними рахунками повинні були бути проведені у такі строки:

- рахунок №54/8а від 31.08.2018 року - кінцевий термін оплати 12.09.2018 року;

- рахунок №54/9а від 30.09.2018 року - кінцевий термін оплати - 09.10.2018 року;

- рахунок №54/10а від 31.10.2018 року - кінцевий термін оплати - 12.11.2018 року;

- рахунок №54/11а від 30.11.2018 року - кінцевий термін оплати - 11.12.2018 року;

- рахунок №54/12а від 31.12.2018 року - кінцевий термін оплати - 11.01.2019 року,

то, перебіг строку позовної давності за кожним з зазначених рахунків починається від дня порушення грошового зобов`язання. Відповідних оплат відповідачем здійснено не було, то саме з дня, наступного за днем порушення зобов`язання за кожним рахунком, позивач довідався про порушення свого права.

В розумінні ст. 258 Цивільного кодексу України, кінцевий строк, до якого позивач мав звернутися до суду із вимогою про стягнення штрафу за кожним з зазначених рахунків є:

- №54/8а від 31.08.2018 року - кінцевий строк звернення 12.09.2019 року;

- №54/9а від 30.09.2018 року - кінцевий строк звернення 09.10.2019 року;

- №54/10а від 31.10.2018 року - кінцевий строк звернення 12.11.2019 року;

- №54/11а від 30.11.2018 року - кінцевий строк звернення 11.12.2019 року;

- №54/12а від 31.12.2018 року - кінцевий строк звернення 11.01.2020 року (сб.), переноситься на 13.01.2020 року (пн.).

Однак, як вбачається з відбитку штампу канцелярії господарського суду, позивач звернувся із даним позовом 20.03.2020 року, тобто з пропущенням строку спеціальної позовної давності.

Вказане свідчить про відсутність підстав для обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки за дванадцять останніх місяців перед зверненням позивача до суду. Місцевим господарським судом зроблено неправомірний висновок про задоволення вимог позивача в частині стягнення пені в сумі 810 569,91 грн., нарахованої за період одного календарного року, що передував даті звернення до суду з даним позовом.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

За наведених обставин, апеляційний господарський суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а неналежна оцінка місцевим господарським судом фактичних обставин справи призвела до прийняття частково неправильного рішення, що є підставою для скасування рішення в частині стягнення пені в сумі 810 569,91 грн. та є підставою для ухвалення нового - про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Судова колегія приходить до висновку про те, що обставини, зазначені у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження піч час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що свідчить про правомірність тверджень скаржника.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильним, однак з підстав неправильного застосування норм матеріального права воно підлягає скасуванню у відповідній частині. Відповідно, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" відмовлено частково, судовий збір за подачу позовної заяви підлягає відшкодуванню відповідачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" на рішення господарського суду Запорізької області від 03.08.2020 року у справі№908/762/20 - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.08.2020 року у справі № 908/762/20 в частині стягнення пені в сумі 810 569,91 грн. - скасувати частково.

В цій частині ухвалите нове - відмовити в задоволенні вимог про стягнення пені.

В решті рішення господарського суду Запорізької області від 03.08.2020 року у справі№908/762/20 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" судові витрати в сумі 10 185, 00 грн.

Видачу наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню до Верховного Суду протягом двадцяти днів від дня складення повного тексту постанови.

Повний текст складено 23.11.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді: Ю.Б. Парусніков

І.О. Вечірко