РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2020Справа № 910/14074/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м.Київ, б-р Лесі Українки, 26)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А)

про стягнення 25 500,00 грн

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" про відшкодування 25 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТзДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на підставі договору добровільного страхування транспортних засобів №06-TR/AM- від 25.11.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "КІА", державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Mercedes", державний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", позивач просить суд стягнути з останнього 25 500,00 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/14074/20 та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.10.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач повідомляє про сплату відповідачем 21.09.2020 страхового відшкодування у розмірі 16 417,41 грн та просить суд стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування за мінусом франшизи у розмірі 8 082,59 грн.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 252 цього Кодексу визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на те, що заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти останню до розгляду та розглядати спір виходячи з нової ціни позову.

12.10.2020 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач підтвердив сплату страхового відшкодування у розмірі 16 417,41 грн та просив відмовити в іншій частині страхового відшкодування, оскільки при визначені суми страхового відшкодування позивачем не було враховано франшизу та коефіцієнт фізичного зносу.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

За приписами ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 листопада 2018 року на підставі договору добровільного страхування транспортних засобів №06-TR/АМ- Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант (надалі - позивач, страховик) застраховано автомобіль марки "КІА", державний номер НОМЕР_1 , страхувальником та вигодонабувачем за яким є ОСОБА_1 .

16 жовтня 2019 року по вул. Полковника Шутова у місті Києві, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Mercedes", державний номер НОМЕР_2 , порушив п.п. 2.3. б), 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки "КІА", державний номер НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України та визнано останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі 760/29204/19 (провадження №3/760/8562/19).

16 жовтня 2019 року страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події.

Відповідно до Звіту №42-D/61/8 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "КІА", державний номер НОМЕР_1 , складеного оцінювачем від 11.11.2019, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей склала 27 638,40 грн.

Згідно з рахунку ФОП Дем`яненко І.П. №123 від 20.01.2020 вартість ремонту автомобіля "КІА", державний номер НОМЕР_1 , склала 25 500,00 грн.

З урахуванням умов договору страхування позивачем було складено страховий акт №СТ/19/0343 від 23.01.2020, яким визначено суму страхового відшкодування у розмірі 25 500,00 грн, виплата якого підтверджується платіжним дорученням №ІD-133249 від 23.01.2020.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем "Mercedes", державний номер НОМЕР_2 , підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі 760/29204/19 (провадження №3/760/8562/19).

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент вчинення ДТП автомобіль "Mercedes", державний номер НОМЕР_2 , був застрахований згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №135049417) у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", з лімітом відповідальності за заподіяну шкоду майну у розмірі 100 000,00 грн та з франшизою у розмірі 1 000,00 грн.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "КІА", державний номер НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування №06-TR/AM- від 25.11.2018.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "КІА", державний номер НОМЕР_1 .

В розумінні положень Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №135049417) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогою вих. №03/2090 від 26.05.2020, у якій просив останнього перерахувати суму страхового відшкодування у розмірі 25 500,00 грн на розрахунковий рахунок позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, в день відкриття провадження в даній справі, відповідачем було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 16 417,41 грн, що підтверджується платіжним дорученням №172673 від 21.09.2020. Інша частина страхового відшкодування, за доводами відповідача, не підлягає відшкодуванню, оскільки при визначені суми страхового відшкодування позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу та франшиза у розмірі 1 000,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до заяви вих. №542 від 01.10.2020, яка була прийнята судом до розгляду, позивач заявив про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку із сплатою відповідачем 16 417,41 грн та про стягнення з останнього іншої частини страхового відшкодування, за мінусом франшизи -1 000,000 грн, у розмірі 8 082,59 грн.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17).

Відповідно до п.п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно зі Звітом №42-D/61/8 від 11.11.2019 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "КІА", державний номер НОМЕР_1 , становить 27 638,40 грн, коефіцієнт фізичного зносу - 0,593.

Як вбачається з рахунку №123 від 20.01.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля "КІА", державний номер НОМЕР_1 , склала 25 500,00 грн та відповідно до страхового акту №СТ/19/0343 від 23.01.2020, зазначена сума страхового відшкодування була сплачена позивачем за платіжним дорученням №ІD-133249 від 23.01.2020. При цьому, вказана в рахунку та акті вартість - є загальною фактичною вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Відповідно до п. 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С врз) та величини ВТВ за формулою 24: У = Ср + См + Сс (1-Е3) + ВТВ.

У = Ср+См+Сс (1-Ез)+ ВТВ = 9270,00+2600+13630,00 (1-0,593)+0= 17 417,41 грн, де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт згідно Рахунку, грн;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів згідно Рахунку, грн;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту згідно Рахунку, грн;

ВТВ - величина втрати товарної вартості - згідно Звіту.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, підлягає відшкодуванню вартість відновлювального ремонту (відповідно до акту чи рахунку про фактично виконані роботи з ремонту) з урахування коефіцієнту фізичного зносу, тоді як визначена суб`єктом оціночної діяльності вартість такого ремонту з урахуванням фізичного зносу є попереднім розрахунком такої вартості.

Враховуючи вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 17 417,41 грн., франшизу у розмірі 1 000, 00 грн, суд приходить до висновку, що обґрунтованою сумою страхового відшкодування є сума у розмірі 16 417,41 грн, яка була сплачена відповідачем згідно платіжного доручення №172673 від 21.09.2020.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 8 082,59 грн, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.11.2020

Суддя Л. Г. Пукшин