РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2020Справа № 910/14659/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Приватного підприємства "ПАРК"

про відшкодування шкоди 50960,21 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Приватного підприємства "Парк" про стягнення 50960,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, щодо сплати відшкодування, внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/14659/20.Судове засідання призначено на 09.11.2020.

В судове засідання 09.11.2020 представники сторін не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд з`ясував наступне.

11.01.2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 , був укладений Договір добровільного страхування № 245029/4093/0000656 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

14.09.2018 року в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 ..

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював водієм автотранспортних засобів у Відповідача і виконував трудові обов`язки. Дана обставина встановлена Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.03.2020 року № 398/3593/19 та Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.03.2020 року № 398/3593/19.

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 05.11.2018 року №760/23986/18, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

За Звітом про оцінку № 67С/09/18 від 04.10.2018 року, складеного ПП «Галавтоекспертиза», розмір відновлювального ремонту та матеріальний збиток з урахуванням зносу становить 169857,05грн.. Крім цього, згідно Рахунку СТО № /1 від 18.09.2018року, ТОВ «Порте Інтер Авто Україна», вартість ремонту склала 149960,21грн.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та виплатив страхове відшкодування в розмірі 149 960,21 грн., що підтверджується платіжним дорученням №043897.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «УСС», за полісом АМ/6128739 (страхова сума по майну 100000.00грн.. франшиза 1000,00грн.), згідно Сдиної Бази МТСБУ та Довідки УПП.

Позивач зазначив, що Страхова компанія взяті зобов`язання в межах страхової суми 99000,00грн. за вирахуванням франшизи виконала за рішенням господарського суду м. Києва №910/9492/19. яким встановлені обставини та учасники ДТП, розмір шкоди, межі відповідальності тощо.

Позивач обґрунтовує свої вимоги, тим що залишок невідшкодованої суми становить 50960,21 грн.

Відповідач не надав ніяких доказів, які б спростовували зазначене позивачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової витати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначив своєю постановою від 10.02.2016 року Верховний Суд України, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те. іцо до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом, у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб 'єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб 'єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

У постанові від 5 грудня 2018 року у справі N9 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в порядку регресу, зазначивши таке, «Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу підлягають задоволенню у розмірі 50960,21 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути із Приватного підприємства «Парк» (04078, м. Київ, вул. Сирецька, 49, ідентифікаційний код 24102067) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ідентифікаційний код 20033533) страхове відшкодування в розмірі 50960 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. 21 коп., судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13.11.2020

Суддя В.І. Мельник