ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Справа№ 910/7702/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2020

у справі №910/7702/18 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осібпро визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», позивач) задоволено частково, зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР», відповідач) включити суму кредиторських вимог ПАТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн до реєстру акцептованих вимог ПАТ «ВБР» та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР», якими акцептувати кредиторські вимоги АТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн.

У січні 2019 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/7702/18 видано накази.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 та постановою Верховного Суду касаційного господарського суду від 28.08.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 залишено без змін.

24.12.2019 АТ «Укрзалізниця» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду шляхом зобов`язання ПАТ «ВБР» включити суму кредиторських вимог АТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн до сьомої черги реєстру акцептованих вимог ПАТ «ВБР» та внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР», якими акцептувати кредиторські вимоги АТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 залучено до участі у розгляді заяви про встановлення порядку виконання рішення суду у справі № 910/7702/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, третя особа).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у задоволенні заяви АТ «Укрзалізниця» про встановлення порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 у справі №910/7702/18 відмовлено повністю.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що прийняте судом рішення вже фактично виконано в повному обсязі ПАТ «ВБР» шляхом прийняття рішення ФГВФО №2537 від 03.10.2019 про включення суми кредиторських вимог ПАТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР», а незгода позивача щодо включення його кредиторських вимог до певної черги реєстру має розглядатись судом в рамках іншого судового провадження; у матеріалах справи відсутні докази існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим; у поданій заяві про встановлення порядку виконання рішення суду AT «Укрзалізниця» здійснює підміну понять та просить фактично суд не про встановлення порядку виконання рішення суду, а про зміну по суті прийнятого судом рішення, що набрало законної сили та яке є виконаним відповідачем в частині вимог, які позивачем при поданні позову не заявлялись та судом не розглядались; обставини щодо включення кредиторських вимог позивача до певної черги реєстру акцептованих вимог кредиторів судом не досліджувались, не розглядались та не встановлювались взагалі, а тому заява АТ «Укрзалізниця» про встановлення порядку виконання рішення суду в частині включення їх кредиторських вимог товариства до сьомої черги не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із ви5езазначеною ухвалою, АТ «Укрзалізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про встановлення порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 у справі № 910/7702/18 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначав, що AT «Укрзалізниця» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Південна Залізниця» та Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та, як наслідок, є клієнтом неплатоспроможного банку - ПАТ «ВБР»; наявність у AT «Укрзалізниця» статусу клієнта/вкладника банку зобов`язує Уповноважену особу ФГВФО включити вимоги AT «Укрзалізниця» до сьомої черги реєстру кредиторів неплатоспроможного банку, а не до восьмої черги кредиторів, до якої відносяться вимоги за зобов`язаннями банку зі сплати податків і зборів, що виникли до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, відтак, акцептування кредиторських вимог AT «Укрзалізниця» відбулося з порушенням черговості, встановленої статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 не в повній мірі відновлює порушене право AT «Укрзалізниця», що стало підставою для звернення до суду з заявою про встановлення порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 поновлено АТ «Укрзалізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/7702/18, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.11.2020, встановлено ПАТ «ВБР» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 оголошено у розгляді справи перерву до 25.11.2020.

У судове засідання відповідач та третя особа явку своїх уповноважених представників повторно не забезпечили, про місце, день та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач та третя особа не повідомили суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про встановлення порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/7702/18 задовольнити.

25.11.2020 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 18 ГПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком із загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема, стаття 331 ГПК України, яка передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

У ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поряд з цим, у ГПК України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми його виконання (грошової чи майнової), тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, особа, яка подала заяву про зміну способу і порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Обґрунтовуючи подану заяву про встановлення порядку виконання рішення суду заявник зазначав, що ПАТ «ВБР» перебуває у стані ліквідації у зв`язку із визнанням його неплатоспроможним відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.02.3015 № 188 «Про відкликання банківської ліценції та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку»; Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВБР» - Міхно С.С. не є особою, щодо якої можливо здійснити судовий контроль, як особи, на яку покладено примусове виконання судового рішення та обов`язок формувати реєстр вимог кредиторів, вносити відповідні зміни до нього згідно положень статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; з урахуванням прийнятих рішень суду у справах № 905/1775/15 та 910/7702/18, які набрали законної сили, ФГВФО прийнято рішення № 2537 від 03.10.2019, яким включено суму кредиторських вимог AT «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн до восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР».

Заявник вважає, що включення уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» вимог AT «Укрзалізниця» до восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР» не призведе до виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/7202/18 та зробить його неможливим, а також ставить під сумнів поновлення порушених прав АТ «Укрзалізниця».

Як було зазначено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/7702/18 за позовом АТ «Українська залізниця» до ПАТ «ВБР» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 та постановою Верховного Суду від 28.08.2019, вирішено позов AT «Укрзалізниця» до ПАТ «ВБР» задовольнити частково, зобов`язати ПАТ «ВБР» включити суму кредиторських вимог AT «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР» та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР», якими акцептувати кредиторські вимоги.

Крім того, рішенням Господарського суду Донецької області від 19.10.2015 у справі № 905/1775/15 ухвалено стягнути з Державного підприємства Донецька залізниця на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором №КKPOSKD.991040.33 від 07.11.2013, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6 960 965, 85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54 066, 68 доларів США, простроченої заборгованості по платі відсотків в сумі 546 674, 21 доларів США.

На виконання вказаних судових рішень були видані відповідні судові накази.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 у справі №905/1775/15 замінено Державне підприємство «Донецька залізниця» на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» .

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 ухвалу Господарського суду Донецької обрості від 10.08.2016 у справі №905/1775/15 скасовано.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 постанову суду апеляційної інстанції від 08.11.2016 скасовано, ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 21.06.2017 постанову Вищого господарського суду України від 11.01.2017 у справі № 905/1775/15 скасовано, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 залишено в силі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі №905/1775/15, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 01.06.2018, в порядку повороту виконання рішення суду вирішено стягнути з ПАТ «ВБР» на користь АТ «Укрзалізниця» кошти в сумі 206 680 341,81 грн, з огляду на те, що АТ «Укрзалізниця» у даній справі не є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця».

Вказане судове рішення є остаточним, таким, що набрало законної сили та не підлягає оскарженню, а відтак, в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, встановлені судом у справі № 905/1775/15 обставини повторному доказуванню не підлягають, у зв`язку з чим місцевим господарським судом правомірно відхилені посилання позивача у заяві на те, що останнє є правонаступником ДП «Донецька залізниця» та відповідно вимоги останнього мають бути включені до сьомої черги як юридичної особи-вкладника та клієнта банку.

На підставі викладеного, з урахуванням прийнятих рішень суду у справах № 905/1775/15 та № 910/7702/18, які набрали законної сили, питання щодо включення кредиторських вимог до іншої черги та подальших дій ПАТ «ВБР» розглядалось на засіданні МКУА ПАТ «ВБР» (Протокол № 16 від 4 вересня 2019 року) та було вирішено подати на затвердження до Фонду гарантування вкладів фізичних осі ФГВФО відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ФГВФО, якими акцептувати кредиторські вимоги АТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн та включити їх до восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Укрзалізниця», оскільки задоволення вимог кредиторів повинно здійснюватися виключно в рамках вимог, передбачених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та здійснюється відповідно до черговості встановленої ч. 1 ст. 52 вищевказаного Закону.

Стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а саме:

1. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

2. зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3. вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4. вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5. вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними;

6. вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано;

7. вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку;

8. інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги кредиторів банку (фізичних осібну тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; вимоги за субординованим боргом.

Згідно з вимогами Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються від 21.08.2017 N 3711 (далі-Положення N 3711), віднесення вимог кредиторів до певної черги відбувається у наступному порядку.

До сьомої черги відносяться вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку, а саме: вимоги кредиторів - юридичних осіб, у тому числі вклади яких підтверджені іменним ощадним (депозитним) сертифікатом; вимоги кредиторів - юридичних осіб, майнові права за коштами яких передані банку в заставу як засіб виконання позичальником або майновим поручителем зобов`язань, що виникли на підставі укладених з банком кредитних договорів; вимоги вкладників та кредиторів - юридичних осіб за вкладами у банківських металах та вклади яких підтверджені ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів, що виникли під час проведення ліквідації; вимоги вкладників у межах вкладу до 10 гривень ;вимоги Національного банку України, що виникають на підставі договору про надання кредиту рефінансування; інші вимоги Національного банку України, а саме: цінності, зразки банкнот, штрафні санкції тощо; кошти, що надійшли до банку на рахунок, на якому обліковуються кошти до з`ясування, де платником була юридична особа, та які не були зараховані належним отримувачам цих коштів із завершенням технологічного циклу згідно з вимогами законодаства України; кошти на рахунках клієнтів банку - юридичних осіб, що були обмежені на розпорядження (арештовані), відповідно до вимог законодавства України.

До восьмої черги відносяться будь-які інші вимоги кредиторів банку, крім вимог зі субординованим боргом.

При цьому, законодавством чітко визначено, які вимоги кредиторів відносяться до 7-ої та 8-ої черг, а відповідно включити до реєстру акцептованих вимог кредитора можна лише у тій послідовності, яка визначена Законом.

Беручи до уваги ту обставину, що АТ «Укрзалізниця» не було та не є вкладником чи клієнтом банку, виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 2537 від 03.10.2019 про віднесення її кредиторських вимог у розмірі 206 680 341,81 грн до восьмої черги виплат, оскільки відповідно до вимог Закону вони не можуть бути ніяким чином включені та виплачені у сьому чергу.

Згідно статті 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч.2 ст. 237 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 240 ГПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За таких обставин, як правильно зауважив суд першої інстанції, прийняте судом у даній справі рішення вже фактично виконано в повному обсязі ПАТ «ВБР», а саме, прийнято рішення ФГВФО №2537 від 03.10.2019 про включення суми кредиторських вимог АТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР», а незгода позивача щодо включення його кредиторських вимог до певної черги реєстру має розглядатись судом в межах іншого судового провадження.

Крім того, проаналізувавши подану заяву про встановлення порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що AT «Укрзалізниця» здійснює підміну понять та просить суд не встановити порядок виконання рішення суду, яке вже виконано відповідачем по справі, а змінити по суті вже прийняте судом рішення, яке набрало законної сили, в частині вимог, що взагалі не були заявлені позивачем під час подання позову до суду та розгляду справи.

При цьому, вказані обставини щодо включення кредиторських вимог позивача до певної черги реєстру акцептованих вимог кредиторів, судом під час розгляду даної справи не розглядались, не встановлювались і не досліджувались.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви АТ «Укрзалізниця» про встановлення порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 шляхом зобов`язання ПАТ «ВБР» включити суму кредиторських вимог АТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн до сьомої черги реєстру акцептованих вимог ПАТ «ВБР» та внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВБР», якими акцептувати кредиторські вимоги АТ «Укрзалізниця» у розмірі 206 680 341,81 грн.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про встановлення порядку виконання судового рішення та правильність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/7702/18 про відмову у задоволенні заяви про встановлення способу виконання судового рішення прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/7702/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського міста Києва від 18.06.2020 у справі №910/7702/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/7702/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 26.11.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова