номер провадження справи 18/48/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 справа № 908/1049/20

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Терпінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (72333, Запорізька область, Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Ювілейна, буд. 1)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Українська водна компанія (02088, м. Київ, вул. Дяченка, буд. 12, офіс 6)

про розірвання концесійного договору

господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: Левадний О.І., ордер ЗП № 086525від 07.10.2020

від відповідача: Александров О.О., ордер АР № 1013691 від 09.04.2020

Терпінівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області звернулась до господарського суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Українська водна компанія про розірвання концесійного договору на об`єкт централізованого водопостачання від 04.07.2013, укладеного сторонами (з урахуванням прийнятої судом заяви про уточнення позовних вимог).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 справу № 908/1049/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 28.04.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі №908/1049/20, присвоєно справі номер провадження 18/48/20, підготовче засідання призначено 26.05.2020.

Ухвалою від 22.05.2020, у зв`язку з виробничою необхідністю, судове засідання, призначене на 26.05.2020 перенесено на 04.06.2020. Відповідач телефонограмою, позивач електронною поштою повідомлені про неможливість проведення судового засідання 26.05.2020 та перенесення судового засідання на 04.06.2020.

Ухвалою від 04.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 15.07.2020; підготовче засідання відкладалось на 13.08.2020; ухвалою від 13.08.2020 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 07.10.2020; судове засідання відкладалось на 04.11.2020.

У судовому засіданні 04.11.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні 04.11.2020 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що господарські відносини сторін врегульовані концесійним договором централізованого водопостачання, згідно умов якого відповідачеві повинні були бути переданні у концесію строком на 49 років та 11 місяців об`єкти централізованого водопостачання які перебувають у комунальній власності Терпінівської сільської ради та розташовані на території села Терпіння Мелітопольського району Запорізької області. Об`єкт централізованого водопостачання передавався з метою суттєвого відновлення та поліпшення об`єкту концесії та забезпечення послугами централізованого водопостачання всіх споживачів на території с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області. Згідно вимог діючого законодавства відповідач для здійснення господарської діяльності з централізованого водопостачання, окрім отримання ліцензії на право здійснення відповідної діяльності, повинен був звернутись із відповідною заявою та бути визначений як виконавець послуг у даній місцевості. Відповідач жодного разу не звертався до позивача із відповідною заявою, отже не може надавати послуги, з метою надання яких укладався концесійний договір. Позивач наголосив, що відповідач майже сім років не вживав жодних заходів для виконання взятих на себе зобов`язань за концесійним договором. Оскільки об`єкт централізованого водопостачання потребував постійного обслуговування та реконструкції, позивач звертався до відповідача із проханням виконати умови концесійного договору та прийняти об`єкт в управління, однак відповідач не вжив жодних дій для виконання умов договору, чим фактично в односторонньому порядку відмовився від виконання концесійного договору, тому позивач вважав його розірваним. В подальшому, враховуючи самоусунення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань із забезпечення населення централізованим водопостачанням, позивач вимушений був виконувати зобов`язання відповідача та нести додаткові витрати з місцевого бюджету. Так, для реконструкції та часткової заміни об`єкту централізованого водопостачання позивачем протягом останніх двох років витрачено 514362,00 грн., що складає майже половину вартості об`єкту централізованого водопостачання. У листопаді 2019 року відповідач вирішив поновити дію договору, у зв`язку із чим звернувся до позивача з претензією, за результатом розгляду якої у поновленні дії договору відмовлено шляхом прийняття відповідного рішення на сесії сільської ради. За доводами позивача, концесійний договір повинен бути розірваний оскільки відповідач ухилявся від виконання умов концесійного договору, чим допустив істотне порушення умов договору, що полягало в ухиленні від прийняття об`єкту концесії в своє управління (шляхом введення в оману про відсутність ліцензії як підставу для відтермінування здійснення прийому-передачі та ігноруванням взятих на себе зобов`язань); не отриманні всіх необхідних дозволів (не звертався для визначення його виконавцем послуг у даній місцевості); невиконання взятих на себе зобов`язань щодо створення матеріально технічної бази і штату спеціалістів, які могли би забезпечити надання комунальних послуг. Посилаючись на приписи статей ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України, ст.ст. 15, 16 Закону України Про концесії, ст. 17 Закону України Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачем 20.05.2020 надано суду відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та вказав, що за умовами укладеного сторонами концесійного договору та у відповідно до ст. 17 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності» об`єкт концесії повинен був бути переданий Концесіонеру за відповідним актом приймання-передачі протягом 6 місяців з дня набрання чинності договором, але не раніше одержання Концесіонером ліцензії на надання послуг з централізованого водопостачання усіх категорій споживачів. На момент укладення концесійного договору відповідач мав ліцензію №582961 від 12.09.2011 на централізоване водопостачання та водовідведення, видану Запорізькою обласною державною адміністрацією, однак, в порушення вимог договору та законодавства сільською радою до цього часу не підготовлено та не направлено на адресу Концесіонера акт прийому-передачі об`єкта концесії. Також відповідач відзначив, що позивачем, в порушення умов п. 3.4 договору, об`єкт концесії без погодження з Концесіонером у 2017 році передано КП «Добробут», про що свідчить інформація, розміщена на сайті Терпінівської сільської ради в розділі «Протоколи сесій сільської ради». На адресу Терпінівської сільради 26.11.2019 направлений лист з вимогою відновити дію концесійного договору від 04.07.2013 шляхом виконання зобов`язань, викладених в п. 6.1. договору, а саме: підготувати та направити для підпису ТОВ «Українська водна компанія» акти прийому - передачі об`єкту концесії. Однак, Терпінівською сільською радою прийнято рішення від 28.11.2019, яким ТОВ «Українська водна компанія» у відновленні договору відмовлено та вирішено розірвати концесійний договір в односторонньому порядку, що суперечить умовам концесійного договору та чинного законодавства. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Законом України № 540-IХ від 30.03.2020 Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) доповнено розділ Х Прикінцеві положення ГПК України пунктом 4, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду справи по суті продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом COVID-19 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася (востаннє по 31.12.2020) та наразі не припинена.

Приймаючи до уваги наведене, судом продовжено процесуальні строки в межах строку дії карантину для надання можливості реалізації процесуальних прав учасникам справи.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину та протягом 20-денного строку з дня набрання чинності Законом України №731-ІХ звернень щодо необхідності реалізації своїх прав від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд дійшов висновку про прийняття рішення у справі у судовому засіданні 04.11.2020 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Терпінівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області (Концесієдавець, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю Українська водна компанія (Концесіонер, відповідач у справі) 04.07.2013 укладений концесійний договір (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Концесієдавець надає Концесіонерові на 49 років 11 місяців виключне право здійснювати управління (експлуатацію) об`єктом концесії, його відновлення, поліпшення, а також створення у складі об`єкту концесії, за умови наявності громадських потреб, нових водопровідних мереж, потужностей з метою задоволення громадських потреб у сфері забезпечення послугами з централізованого водопостачання усіх категорій споживачів у селі Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, а Концесіонер зобов`язується у порядку і на умовах визначених даним концесійним договором, сплачувати Концесієдавцю концесійні платежі та виконувати інші умови даного концесійного договору.

Об`єктом концесії за даним концесійним договором є: об`єкт централізованого водопостачання у селі Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Терпінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (п. 1.2 Договору).

Об`єкт концесії знаходиться за адресою: 72333, Запорізька область, Мелітопольський район, село Терпіння (п. 1.2.1 Договору).

Ринкова вартість майна без урахування ПДП 20%, що входить до складу об`єкта концесії і передається в концесію, становить 13336523,00 грн. (п. 1.3 Договору).

Відповідно до підпунктів 3.2.2, 3.2.3 Договору Концесієдавець зобов`язаний:

- передати Концесіонеру об`єкт концесії згідно акту прийому - передачі протягом 6 місяців з дня набрання чинності даним Концесійним договором, але не раніше одержання Концесіонером Ліцензії на централізоване водопостачання;

- передати Концесіонеру, у момент укладення між Сторонами даного Концесійного договору, наступні документи, що стосуються об`єкту концесії: належним чином засвідчені копії технічної документації: технічних паспортів на споруди, артезіанські свердловини, насоси та всі інші документи, що стосуються об`єкту концесії; належним чином засвідчені копії усіх договорів щодо надання послуг з постачання води і водовідведення з усіма категоріями споживачів; іншу, передбачену нормативно - правовими актами та даним концесійним договором, документацію.

Згідно із п. 3.4 Договору Концесієдавцю забороняється без письмової згоди Концесіонера, порушувати питання щодо передачі третім особам передбаченим даним Концесійним договором виключного права Концесіонера на управління (експлуатацію) об`єктом концесії.

Підпунктом 4.2.5 Договору передбачено, що Концесіонер зобов`язується протягом трьох місяців з дня підписання даного концесійного договору забезпечити відповідність своєї матеріально-технічної бази і штату спеціалістів ліцензійним умовам здійснення діяльності з централізованого водопостачання, одержати ліцензію на здійснення діяльності з централізованого водопостачання усіх категорій споживачів, визначених даним концесійним договором.

За визначенням п. 6.1 Договору, об`єкт концесії повинен бути переданий Концесіонеру протягом 6 місяців з дня набрання чинності даним договором, але не раніше одержання Концесіонером ліцензії на надання послуг з централізованого водопостачання усіх категорій споживачів. Про передачу Концесієдавцем і прийняття Концесіонером об`єкту концесії у концесію між сторонами складається Акт приймання-передачі.

Відповідно до п. 19.1 Договору даний концесійний договір укладений строком (терміном) на 49 років 11 місяців.

Пунктом 19.3 Договору визначено, що концесійний договір діє до моменту закінчення строку (терміну) його дії, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, взятих на себе по даному концесійному договору.

Відсутність дій відповідача, як стверджує позивач, направлених на виконання концесійного договору, стала підставою для звернення з даним позовом.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своєю правовою природою договір № б/н від 04.07.2013 є договором концесії.

Відповідно до абзацу третього ст. 1 Закону України «Про концесії», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, договір концесії (концесійний договір) - договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб`єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об`єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб.

За правилами ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Предметом позову є розірвання укладеного сторонами концесійного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про концесії», який був чинний на момент спірних правовідносин, концесійний договір може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін концесійний договір може бути розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законами України.

Загальні підстави розірвання цивільно-правових договорів, визначені у нормах глави 53 Цивільного кодексу України, зокрема ст. ст. 651, 652 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Доводи позивача щодо наявності підстав для розірвання договору зводяться до наступного:

- укладаючи концесійний договір, позивач мав на меті забезпечення населенню села Терпіння якісних послуг централізованого водопостачання силами і за кошти відповідача, який повинен був в рамках концесійного договору надавати такі послуги, а також за власні кошти утримувати об`єкт централізованого водопостачання та проводити його модернізацію;

- відповідач не вжив жодних дій для виконання умов концесійного договору, чим фактично в односторонньому порядку відмовився від виконання концесійного договору, тому позивач вважав його розірваним;

- відповідач ухилявся від виконання умов концесійного договору, чим допустив істотне порушення умов договору, що полягало в ухиленні від прийняття об`єкту концесії в своє управління (шляхом введення в оману про відсутність ліцензії як підставу для відтермінування здійснення прийому-передачі та ігноруванням взятих на себе зобов`язань); не отриманні всіх необхідних дозволів (не звертався для визначення його виконавцем послуг у даній місцевості); невиконання взятих на себе зобов`язань щодо створення матеріально технічної бази і штату спеціалістів, які могли би забезпечити надання комунальних послуг;

- істотне порушення умов концесійного договору завдало значної шкоди інтересам позивача, який вимушений був замінюючи відповідача виконувати обов`язки останнього, для чого довелось витрачати бюджетні кошти на утримання, ремонт та модернізацію об`єкту централізованого водопостачання в загальному розмірі 514 362,00 грн;

- внаслідок завданої цим шкоди позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладанні договору (утримання й реконструкція майна за рахунок відповідача).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Умовами укладеного сторонами концесійного договору (пункти 3.2.2, 3.2.3, 6.1) передбачено зобов`язання Концесієдавця передати Концесіонеру об`єкт концесії згідно акту прийому-передачі протягом 6 місяців з дня набрання чинності даним концесійним договором, але не раніше одержання Концесіонером Ліцензії на централізоване водопостачання, а також інші документи, що стосуються об`єкту концесії:

Аналогічні вимоги щодо передачі об`єкту централізованого водопостачання в концесію в строк протягом шести місяців з дня набрання чинності договором, але не раніше одержання орендарем ліцензії на відповідний вид діяльності, містяться в ст. 17 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності» (в редакції, чинній на час укладення концесійного договору).

Таким чином, на позивача, як Концесієдавця, умовами Договору також покладались певні обов`язки, зокрема, по передачі об`єкта концесії на підставі відповідного акта приймання-передачі.

Матеріали справи свідчать, що на момент укладення концесійного договору ТОВ «Українська водна компанія» мало ліцензію № 582961 від 12.09.2011 на централізоване водопостачання та водовідведення, видану Запорізькою обласною державною адміністрацією, проте, жодних доказів звернення до відповідача з метою передачі об`єкта концесії позивачем суду не надано.

Доводи позивача про ненадання відповідачем ліцензії або приховування інформації про її наявність відхиляються судом з огляду на п. 3.1.4 договору, яким передбачено, що Концесієдавець має право вимагати від Концесіонера надання копій ліцензій, дозволів, страхових полісів, що стосуються об`єкта концесії. Крім того, інформація щодо наявності ліцензій є відкритою та наявна у вільному доступі.

Отже, з боку позивача також має місце прострочення виконання взятих на себе зобов`язань за концесійним договором.

Строк дії концесійного договору сторонами визначено 49 років 11 місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, взятих на себе по даного концесійному договору. Наявності підстав для дострокового розірвання цього договору у зв`язку із істотним порушенням умов договору з боку Концесіонера суд не вбачає.

Посилання позивача, що він звертався до відповідача із проханням виконати умови концесійного договору та прийняти об`єкт в управління не знайшли свого підтвердження. До матеріалів справи позивачем надано лише лист від 15.12.2015 № 020214/574, адресований ТОВ «Українська водна компанія», про припинення дії договору. При цьому, докази направлення/вручення цього листа відсутні.

Відносно доводів позивача, що він змушений був самостійно проводити реконструкції об`єкта централізованого постачання та нести значні витрати, зазначені обставини не є предметом дослідження у даній справі.

Щодо посилання позивача на частину 1 ст. 17 Закону України «Про концесії», якою передбачено право Концесієдавця вимагати дострокового розірвання концесійного договору в разі порушення концесіонером його умов, суд звертає увагу, що одночасно відповідно до частини 2 цієї статті на Концесієдавця покладається обов`язок передати концесіонеру об`єкт концесії у стані та строки, передбачені концесійним договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав на час вирішення спору для розірвання концесійного договору від 04.07.2013, оскільки надані позивачем докази не свідчать про наявність істотних порушень умов Договору з боку відповідача і на цей час не можуть бути підставою для розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.

За приписами ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених вище норм права вказує на необхідність подання стороною належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї правової позиції щодо наявності порушення її прав та законних інтересів.

Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема наявності істотного порушення умов договору з боку відповідача, яке могло б бути підставою для розірвання договору.

За викладених обставин суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Терпінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, відтак в задоволенні позову відмовляється.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 16.11.2020.

Суддя В.В. Левкут