РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/11916/20

Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/11916/20

За позовом Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (вул. Будіндустрії, буд. 7, м. Київ 13, 01013)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС" (вул. Рибальська, буд. 13, м. Київ, 01011)

Про стягнення 150 848, 01 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" (далі-відповідач) про стягнення 150 848, 01 грн заборгованості за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання відповідачем, покладених на нього згідно Договору № 550 про виготовлення та поставку товару від 28.01.2015 (надалі - Договір) зобов`язань в частині оплати поставленого товару.

У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача 150848, 01 грн заборгованості за договором, з яких 98320, 26 грн - основна заборгованість, 25791,33 грн - пеня, 3128, 69 грн - 3 % річних, 2749, 34 грн - інфляційні втрати, 20858,39 грн - сума штрафу передбачена п. 8.4. Договору, а також покласти на відповідача судові витрати.

19.08.2020 Господарський суд міста Києва ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи №910/11916/20 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановити відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом враховано, що за приписами ч. 1 ст.9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/11916/20 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду з 20.08.2020. Проте, відповідач, правом на подання відзиву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 28.01.2015 між Акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (надалі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» (надалі - відповідач, замовник) укладено Договір №550 про виготовлення та поставку товару (надалі - Договір), згідно умов п.1.1. якого виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виготовити замовнику замовлений товар (бетон, бетонні і залізобетонні вироби та конструкції, інший товар, відповідно до прайс-листа виконавця) по узгодженню сторін виконати його доставку на об`єкт: Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за поштовою/будівельною адресою вул. Новомостицька, 15 у Подільському районі м. Києва, а замовник зобов`язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного договору.

Пункт 3.1. Договору - загальна сума цього Договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних виконавця.

Пункт 5.6. Договору - товар вважається поставленим замовнику з моменту його отримання в пункті призначення, згідно замовлення, представником одержувача, який вказується замовником, на підставі товарно-транспортних накладних.

Пункт 6.8. Договору - дата, години та хвилини поставки вказуються у видатковій накладній та/або товарно-транспортній накладній про прийняття товару, що є датою поставки товару.

Пункт 6.10. Договору - про отримання товару на об`єкті поставки (замовлена адреса), уповноважена особа замовника зобов`язана розписатися у видатковій накладній чи товарно-транспортній накладній та поставити штамп.

Так, позивач стверджує, що ним на виконання умов Договору впродовж червня-липня 2019 було здійснено поставку товару на загальну суму 103860,20 грн. в підтвердження чого подано відповідні накладні, що підписані уповноваженими особами сторін та скріплені печатками.

Пункт 7.1. Договору - відпуск товару здійснюється за вільними цінами згідно ст. 190 ГК України. Ціна товару, що постачається згідно цього Договору, вказується виконавцем у накладних на відпуск товару та/або рахунках-фактурах.

Пункт 7.11. Договору - в порядку виключення, виконавець має право надати замовнику відстрочку оплати за товар на термін до 5 (п`яти) банківських днів. Замовник зобов`язаний оплатити отриманий товар протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту його поставки.

Позивач стверджує, що поставка товару здійснювалась на умовах відстрочки платежу в порядку п. 7.11. Договору. Натомість, відповідач лише частково сплатив вартість поставленого товару у розмірі 3173,42 грн., чим порушив взяті на себе зобов`язання передбачені пунктами 1.1. та 7.11. та допустив неналежне виконання зобов`язання в частині повної оплати вартості поставленого товару згідно Договором.

При цьому, згідно з п. 10.1 Договору - договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

З огляду на те, що сторонами не надано суду доказів повідомлення іншої сторони про намір припинити дію Договору, суд дійшов висновку, що у період, в якому позивач поставив відповідачу товар за спірними накладними, вказаний договір був чинним.

Матеріалами справи також встановлено, що 02.08.2019 між сторонами складено Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019 за Договором згідно даних якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 98320,26 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач так і не виконав взяті на себе грошові зобов`язання згідно Договору, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку суму заборгованості в сукупному розмірі 150 848, 01 грн, з яких 98 320, 26 грн - основна заборгованість, 25 791, 33 грн - пеня, 3 128, 69 грн - 3 % річних, 2 749, 34 грн - інфляційні втрати, 20 858, 39 грн - сума штрафу передбачена п. 8.4. Договору.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ЗЗБК ім. Ковальської» підлягають частковому задоволенню в розмірі 149514, 89 грн., з огляду на наступне:

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дослідивши зміст, укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою Договір № 550 про виготовлення та поставку товару від 28.01.2015 є договором поставки.

У відповідності до ст. 712 ЦК України за договором поставки, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Також, відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити вартість товару. До відносин поставки неврегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

При цьому, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 05.06.1995 за №168/70 (далі - Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку) та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідних грошових зобов`язань визначається за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 ЦК України.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Перелік обов`язкових реквізитів, визначених законом, кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форма), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

На підставі всебічно досліджених доказів, суд дійшов висновку, що поставка товару на суми, що зазначені в накладних відбулась.

Так, суд встановив, що позивач, на виконання умов Договору поставив на об`єкт відповідача товар дійсна вартість якого становить 103900, 22 грн. (а не 103860,22 грн як зазначено позивачем), що, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками без зауважень та як містять всі необхідні реквізити первинних документів на підтвердження здійснення господарської операції, а саме:

- Накладна №1/47786 від 05.06.2019 на суму 8 713, 38 грн.;

- Накладна №5/42240 від 06.06.2019 на суму 5488, 00 грн.;

- Накладна №1/48636 від 07.06.2019 на суму 5228, 03 грн.;

- Накладна №5/42435 від 10.06.2019 на суму 6701, 88 грн.;

- Накладна №1/49626 від 12.06.2019 на суму 3485, 35 грн.;

- Накладна №5/43476 від 15.06.2019 на суму 2387, 82 грн.;

- Накладна №1/50039 від 15.06.2019 на суму 3485, 35 грн.;

- Накладна №1/51258 від 20.06.2019 на суму 4197, 70 грн.;

- Накладна №1/52279 від 22.06.2019 на суму 3485, 34 грн.;

- Накладна №1/56890 від 09.07.2019 на суму 16570, 68 грн.;

- Накладна №1/61713 від 29.07.2019 на суму 44156, 70 грн.;

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Разом з тим, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом вище, поставка товару здійснювалась на умовах відстрочки платежу терміном 5 банківських днів, як це визначено п. 7.11. Договору.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Проте відповідач, всупереч взятих на себе зобов`язань щодо повноти оплати отриманого товару, лише частково здійснив оплату за поставлений товар згідно накладної № 1/47786 від 05.06.2019 в сумі 3 173, 42 грн.

Доказів повної оплати вартості поставленого товару відповідачем до суду не надано та доводи позивача у встановленому ГПК України порядку не спростовано.

За розрахунками суду дійсна заборгованість відповідача перед позивачем згідно вищеперерахованих накладних становить 100 726, 80 грн.

Втім, як стверджує сам позивач та на підтвердження чого подано Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019 за Договором - заборгованість відповідача перед позивачем складає 98 320, 26 грн.

З приводу чого суд зазначає, що Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

З огляду на те, що поданий позивачем Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019 за Договором містить інформацію, що підтверджується накладними, а також те, що акт підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками, суд дійшов висновку, що зазначений акт підтверджує факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 98 320, 26 грн.

За таких обставин, в силу того, що суд не може виходити за межі позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 98320, 26 грн є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими в матеріалах справи доказами, а отже підлягають задоволенню.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань згідно умов Договору нараховано: пеню в розмірі 25791,33 грн, штраф, передбачений п. 8.4. Договору, у розмірі 20 858, 39 грн, 3 % річних у розмірі 3 128, 69 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 2 749, 34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пункт 8.2. Договору - за прострочення платежу замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0, 5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше розміру встановленого чинним законодавством.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За загальним правилом, згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Втім, суд встановив, що сторони погодили іншу тривалість нарахування штрафних санкцій.

Пункт 8.5. Договору - сторони дійшли згоди, щодо зміни тривалості позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбаченої ч. 1 ст. 259 ЦК України, і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, встановлених розділом 8 цього Договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане.

Оскільки, як встановлено судом вище, оплата за поставлений товар повинна була бути здійснюватися на умовах відстрочення платежів в порядку п. 7.11. Договору, суд зазначає, що позивачем по накладним №1/48636, №5/42435, №1/49626, №5/43476, №1/50039, №1/51258, №1/52279, №1/56890, №1/61713 не вірно визначений початок боргового періоду, оскільки з розрахунку позивача фактично слідує, що відстрочка терміном п`ять банківських днів (повних) не була дотримана.

Пункт 7.11. Договору - в порядку виключення, виконавець має право надати замовнику відстрочку оплати за товар на термін до 5 (п`яти) банківських днів. Замовник зобов`язаний оплатити отриманий товар протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту його поставки.

Так, з урахуванням робочих днів банківської системи за червень-липень 2019, суд дійшов висновку, що оплата повинна була бути здійснена:

- За накладною №1/48636 від 07.06.2019 на суму 5 228, 03 грн. не пізніше 14.06.2019 (відповідно період нарахування почався 15.06.2019);

- За накладною №5/42435 від 10.06.2019 на суму 6 701, 88 грн. не пізніше 18.06.2019 (відповідно період нарахування почався 19.06.2019);

- За накладною №1/49626 від 12.06.2019 на суму 3 485, 35 грн. не пізніше 20.06.2019 (відповідно період нарахування почався 21.06.2019);

- За накладною №5/43476 від 15.06.2019 на суму 2 387, 82 грн. не пізніше 24.06.2019 (відповідно період нарахування почався 25.06.2019);

- За накладною №1/50039 від 15.06.2019 на суму 3 485, 35 грн. не пізніше 24.06.2019 (відповідно період нарахування почався 25.06.2019);

- За накладною №1/51258 від 20.06.2019 на суму 4 197, 70 грн. не пізніше 27.06.2019 (відповідно період нарахування почався 28.06.2019);

- За накладною №1/52279 від 22.06.2019 на суму 3 485, 34 грн. не пізніше 01.07.2019 (відповідно період нарахування почався 02.07.2019);

- За накладною №1/56890 від 09.07.2019 на суму 16 570, 68 грн. не пізніше 16.07.2019 (відповідно період нарахування почався 17.07.2019);

- За накладною №1/61713 від 29.07.2019 на суму 44 156, 70 грн. не пізніше 05.08.2019 (відповідно період нарахування почався 06.08.2019);

Втім, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позивачем правильно здійснено вказаний розрахунок, тому суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача пені, що в сукупному розмірі становить 25 791, 33 грн.

Пункт 8.4. Договору - у разі порушення замовником строку платежу, встановленого п. 7.11. цього Договору, більш ніж на 20 (двадцять) календарних днів замовник зобов`язаний, сплатити крім пені, штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми прострочення платежу.

Разом з тим, пунктом 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність про порушення грошових зобов`язань» господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що проведений позивачем розрахунок є помилковим, при цьому, здійснивши власний розрахунок суми штрафу за допомогою ІПС «Ліга:Закон» в межах встановлених позивачем боргових періодів суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню сума штрафу у розмірі, що дорівнює 20 145, 37 грн. із 20 858, 39 грн. заявлених позивачем.

Приписами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про правильність здійсненого позивачем розрахунку суми 3 % річних, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 3 128, 69 грн.

Натомість, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою ІПС «Ліга:Закон» суд встановив, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 2 129, 24 грн. із 2 749, 34 грн. заявлених позивачем.

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС" про стягнення 150 848, 01 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС" (вул. Рибальська, буд. 13, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код: 36590344) на користь Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (вул. Будіндустрії, буд. 7, м. Київ 13, 01013, ідентифікаційний код: 05523398) 98320 (дев`яносто вісім тисяч триста двадцять ) грн. 26 коп. - основного боргу, 25791 (двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн. 33 коп. - пені, 20145 (двадцять тисяч сто сорок п`ять) грн. 39 коп. - штрафу, 3128 (три тисячі сто двадцять вісім) грн. 69 коп. - 3 % річних, 2129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн. 24 коп. - інфляційних втрат, а також 2242 (дві тисячі двісті сорок дві) грн. 81 коп. - судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 620,10 грн. інфляційних витрат та 713,02 грн. штрафу відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких