ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м.Харків Справа № 913/567/19(913/193/20)
Провадження №13/913/193/20
Господарський суд Луганської області у складі судді Яресько Б.В., розглянувши матеріали справи за позовом
про стягнення 138 847 грн 76 коп.
Секретар судового засідання Пата А.С.
Від позивача (в режимі відеоконференції): Подкова І.Л., наказ №1685к-03 від 09.11.2020
Від відповідача не прибув
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ Луганське енергетичне об`єднання та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області укладено договір №264 від 12.12.2011 р. на постачання електричної енергії, який був порушений відповідачем в частині своєчасної та повної оплати електричної енергії спожитої за період травень 2014 по березень 2016 р. в сумі 103815 грн. 36 коп.
У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання відповідачу було здійснено нарахування 3% річних від простроченої суми в розмірі 9 304 грн 55 коп. та інфляційні нарахування з квітня 2017 року по лютий 2020 року в розмірі 25 727 грн 85 коп.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2020 р. позовну заяву в межах справи про банкрутство передано на розгляд судді Яресько Б.В., в провадженні якого перебуває справа №913/567/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання".
Ухвалою від 06.04.2020 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, дату призначення справи до судового розгляду в підготовчому засіданні буде визначено окремою ухвалою Господарського суду Луганської області після закінчення карантину встановленого Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11.03.2020 №211(зі наступними змінами).
30.04.2020 р. до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою від 25.08.2020 р. суд призначив розгляд справи до судового розгляду в підготовчому провадженні на 21 вересня 2020 року.
21.09.2020р. в судовому засіданні був присутній представник позивача.
Ухвалою від 21.09.2020 р. суд закрив підготовче провадження у справі №913/567/19(913/193/20) та призначив справу до судового розгляду по суті на 19 жовтня 2020 року.
15.10.2020 р. на електронну пошту суду надійшло клопотання від ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" від 15.10.2020 №01-19/2/372, за яким просить суд провести судове засідання, призначене на 19.10.2020 р. без участі представника.
19.10.2020р. в судове засідання представники сторін не прибули в зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 16.11.2020 р.
16.11.2020 р. участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції прийняв представник позивака, який підтримав позовні вимоги.
Відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, але участі свого представника не забезпечив.
Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд
Сторонами по справі 12.12.2011 р. був укладений договір на постачання електричної енергії № 264 відповідно до умов якого позивач зобов`язався постачати енергію відповідачу, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за використану електричну енергію.
Відповідно до пункту 2.3.4 відповідач зобов`язується оплачувати позивачу вартість електричної енергії за діючими роздрібними тарифами та здійснювати інші платежі згідно з Умовами Додатку «Порядок розрахунків».
У відповідності до Порядку розрахунків» розрахунковим вважається період, який починається з 15 числа поточного місяця та триває до 14 числа (включно) наступного місяця.
Згідно до п.8 додатку до договору Порядок розрахунків остаточний розрахунок за спожиту у розрахунковому місяці активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, за перетікання реактивної електричної енергії, за перетікання реактивної електроенергії, оплату пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків розрахунків відповідач здійснює на підставі наданих позивачем електричної енергії рахунків протягом 10 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання.
Позивач свої зобов`язання виконав і в період з травня 2014 року по березень 2016 року відпустив Відповідачу активну електричну енергію на суму 103815,36 грн.
Факт постачання підтверджується наданими позивачем актами прийняття-передачі товарної продукції.
Рахунки на оплату спожитої активної електроенергії були отримані повноважним представником відповідача.
В порушення умов договору Відповідач своєчасно за спожиту активну електроенергію не розраховувався.
Таким чином у Відповідача утворилася заборгованість за спожиту в травні 2014 - березні 2016 року активну електроенергію в сумі 103815,36 грн.
Відповідач проти задоволення позову заперечує. У відзиві на позовну заяву він зокрема посилається на те, що він не одержував рахунки на сплату 3% річних та інфляційних нарахувань, відносно відповідача прийнято рішення про ліквідацію, та наказом МВС України від 30.10.2015 р. № 1325 «Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Луганській області» установлено двомісячний строк з дати публікації оголошення про ліквідацію територіального органу для заяви кредиторами претензій до нього, які подаються в письмовій формі з наданням документів, шор їх підтверджують. Строк заявлення вимог до ГУМВСУ був встановлений до 09.01.2016 р.
Відповідачем заявлене клопотання про застосування відносно вимог позивача строків позовної давності.
Позивачем подана заява про визнання причин пропущення позовної давності поважними від 13.05.2020 р. № 31/62 в якій він зазначає, що пропуск строку позовної давності виник внаслідок недбалості, а у подальшому і звільненні в лютому 2018 р. працівника позивача Смірнова К.М. якому було доручено контролювати вказану справу, та неможливості прийняття на роботу нового працівника.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до статті 11 та ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Судом встановлено, що відповідач були порушені умови договору в частині своєчасної та повної оплати спожитої активної електричної енергії, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 103815,36 грн.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").
Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно та арифметично вірно здійснено нарахування втрат від інфляції та 3% річних.
Відповідачем заявлено клопотання про відмову в позові в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України: за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Судом встановлено, що на момент подання позову 31.03.2020 р. строк позовної давності за зобов`язаннями в сумі 103815,36 грн. сплинув.
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.
При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Позивач не довів суду поважність причин пропущення позовної давності.
За таких обставин, суд відмовляє в позові в частині стягнення 103815,36 грн. в зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 цього Кодексу врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, за змістом наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а становлять спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Таким чином, сплив строку позовної давності не припиняє основне зобовязання, а лише позбавляє кредитора права на його примусове стягнення, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні положень статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Луганської області
1. Позов задовольнити частково.
3. В решті вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 19.11.2020

Суддя Б.В.Яресько