ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26 листопада 2020 року Справа № 903/770/20

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем`як В. М., розглянувши матеріали справи № 903/770/20

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АРЦТ ПЛЮС ЛТД, м. Рівне

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ПІК НЕРУХОМІСТЬ м.Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП, м. Київ

про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПІК НЕРУХОМІСТЬ м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АРЦТ ПЛЮС ЛТД, м.Рівне

про визнання недійсним п.4.1 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020

Встановив:

Позивач ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД звернувся з позовом до ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ в якому просить:

1)розірвати попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, укладений між ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ () та ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД () посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028;

2) стягнути з ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ () на користь ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД () суму подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028 у розмірі 1 365 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов попереднього договору купівлі-продажу від 21.08.2020 в частині не укладення основного договору у визначені сторонами датами, а саме: 27.08.2020, 10.09.2020. Крім того, доводить, що відповідачем не було підготовлено всіх необхідних для укладення основних договорів документів, що є порушенням умов попереднього договору.

Ухвалою господарського суду від 19.10.2020. відкрито провадження у справі за позовом ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД до Товариства з обмеженою відповідальністю ПІК НЕРУХОМІСТЬ про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1 365500 грн., та підготовче засідання призначено на 16.11.2020.

Разом із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю АРЦТ ПЛЮС ЛТД подало заяву про забезпечення позову від 16.10.2020 в якій позивач просить до набрання законної сили судовим рішенням у справі, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме:

1) торгово офісне приміщення, загальною площею 75,3 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 (реєстраційний номер майна 28473140 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ) в межах ціни позову;

2)офіс, загальною площею 60,0 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 реєстраційний номер майна 28473070 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ) в межах ціни позову.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що відповідачем порушено умови попереднього договору купівлі-продажу від 21.08.2020 в частині не укладення основного договору у визначені сторонами датами, а саме: 27.08.2020, 10.09.2020. Крім того, доводить, що відповідачем не було підготовлено всіх необхідних для укладення основних договорів документів, між тим 14.09.2020 знято зареєстровані обтяження згідно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №224290410 від 16.09.2020. Позивач звертає увагу суду на те, що протиправні дії ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ, які спричинили негативні наслідки для позивача прямо пов`язані із нерухомим майном на яке позивач просить суд накласти арешт, адже таке майно слугувало інструментом для досягнення протиправної мети. Також доводить, що відсутність у відповідача майнових ресурсів, яке настане у разі відчуження ним свого нерухомого майна, унеможливить виконання рішення про стягнення заборгованості у даній справі.

Ухвалою суду від 19.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 16.11.2020 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ПІК НЕРУХОМІСТЬ до Товариства з обмеженою відповідальністю АРЦТ ПЛЮС ЛТД про визнання недійсним п.4.1 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, укладеного між ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ () та ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД () посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028 та об`єднати його для спільного розгляду з первісним позовом, відкладено розгляд справи на 07.12.2020 на 11:00 год., зобов`язано відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом надати суду відповідь на відзив на зустрічний позов з відповідними доказами, які підтверджують обставини на яких ґрунтується заперечення, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП (01021, місто Київ, вул. Мечникова, 16, офіс 2/11, ), третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача подати письмові пояснення по суті пред`явленого первісного та зустрічного позову, документи в їх обґрунтування, про що подати докази надіслання іншим учасникам по справі.

24.11.2020 через відділ документального забезпечення та контролю суду Товариство з обмеженою відповідальністю АРЦТ ПЛЮС ЛТД подало повторно заяву про вжиття заходів забезпечення позову за вх. №01-60/31/20, в якій просить до набрання законної сили судовим рішенням у справі, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме:

- квартиру №40, що розташована за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності. 24, житлова площа 16,8 кв.м., реєстраційний номер 28765231 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю ПІК НЕРУХОМІСТЬ, , в межах ціни позову;

- нерухоме майно, а саме на торгово-офісне приміщення, загальною площею 75,3 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 (реєстраційний номер майна 28473140 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП, , в межах ціни позову;

- накласти арешт на нерухоме майно, а саме на офіс, загальною площею 60,0 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 (реєстраційний номер майна 28473070 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП, , в межах ціни позову.

В обґрунтування поданої заяви позивач наголошує на тому, що після подання позовної заяви до суду, а саме 28.10.2020 позивачу стало відомо про те, що 14.09.2020 відповідач таємно від позивача та протизаконно відчужив підставній особі нежитлові приміщення, які є об`єктом попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, чим фактично та остаточно унеможливив можливість позивача все-таки набути право власності на нежитлові приміщення у майбутньому, укласти мирову угоду між сторонами та виконати судове рішення, у разі задоволення позовних вимог. Разом з тим, посилається на те, що відповідачем порушено умови попереднього договору купівлі-продажу від 21.08.2020 в частині не укладення основного договору у визначені сторонами датами, а саме: 27.08.2020, 10.09.2020. Крім того, доводить, що відповідачем не було підготовлено всіх необхідних для укладення основних договорів документів, між тим 14.09.2020 знято зареєстровані обтяження згідно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №224290410 від 16.09.2020. Позивач звертає увагу суду на те, що протиправні дії ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ, які спричинили негативні наслідки для позивача прямо пов`язані із нерухомим майном на яке позивач просить суд накласти арешт, адже таке майно слугувало інструментом для досягнення протиправної мети. Також доводить, що відсутність у відповідача майнових ресурсів, яке настане у разі відчуження ним свого нерухомого майна, унеможливить виконання рішення про стягнення заборгованості у даній справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За висновком Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати та палат Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2019р. по справі №908/1310/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018р. Верховного Суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. по справі №911/2930/17.

Суд звертає увагу заявника на те, що

1)наявність здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000956 внесеного до ЄРДР про вчинення посадовими особами ТзОВ «Пік Нерухомість» злочину за ч. 1 ст. 190 КК України.

2)ТзОВ «Пік Нерухомість» ухиляється від виконання договірних зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу від 21.08.2020;

3)заявнику невідомі жодні банківські рахунки ТзОВ «Пік Нерухомість» на які суд міг би накласти арешт у якості забезпечення, тому останній такої прохальної частини не заявляє, а заявляє накладення арешту на нерухоме майно.

4)відчуження відповідачем нерухомого майна, що предметом попереднього договору купівлі продажу від 21.08.2020 особі - ТзОВ « КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП» на думку суду не може бути достатньою підставою вважати утруднення виконання рішення Господарського суду Волинської області в майбутньому, оскільки предметом даного позову є розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500 грн., а не витребування майна, за яким заявник просить накласти арешт на нерухоме майно в межах ціни позову.

Крім того, заявником не подано належних та допустимих доказів про перелік банківських рахунків товариства та знаходження або відсутність на них грошових коштів ТзОВ «Пік Нерухомість», що і стосується предмету спору.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками суду, заявником не наведеного належного доказового обґрунтування поданої заяви, що вказує на відсутність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

За висновками суду, у даному випадку забезпечення позову у визначені позивачем способи ніяким чином не забезпечить ефективного судового захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред`явлено 2 позовні вимоги:

1) розірвати попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, укладений між ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ () та ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД () посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028;

2) стягнути з ТзОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ () на користь ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД () суму подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028 у розмірі 1365 500,00 грн.

Отже, судом встановлено, що предметом спору є розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500 грн.

Проте, позивач звернувся із заявою про забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно:

- квартиру №40, що розташована за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності. 24, житлова площа 16,8 кв.м., реєстраційний номер 28765231 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю ПІК НЕРУХОМІСТЬ, , в межах ціни позову;

- нерухоме майно, а саме на торгово-офісне приміщення, загальною площею 75,3 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 (реєстраційний номер майна 28473140 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП, , в межах ціни позову;

- накласти арешт на нерухоме майно, а саме на офіс, загальною площею 60,0 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 (реєстраційний номер майна 28473070 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП, , в межах ціни позову.

Однак, суд зауважує повторно, що накладення арешту на нерухоме майно не стосується предмету спору у даній справі.

До заяви про забезпечення позову не надано належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Наявність лише припущень щодо можливого вчинення відповідачем відповідних дій, які в подальшому призведуть до неможливості захисту прав заявника не можуть слугувати підставою для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Така правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку стосовно доказової необґрунтованості та відсутності підстав для задоволення заяви ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД про забезпечення позову.

При цьому, слід наголосити, що у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, позивач не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у задоволенні заяви ТзОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД за вх.№01-60/31/20 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання 26.11.2020

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України

Суддя В. М. Дем`як