РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2020Справа № 910/21682/15

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати

В межах справи № 910/21682/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України" ()

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача не з`явились

Від відповідача Кушнір С.Л. - представник

Розпорядник майна не з`явився

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кандиба М.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

21.10.2019 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.11.2019 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати до розгляду в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" та призначено підготовче засідання на 04.12.2019.

02.12.2019 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про залучення до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 розгляд справи призначено на 22.01.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.01.2020 задоволено клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про залучення до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та відкладено розгляд справи на 29.01.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конярство України" про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати в межах справи № 910/21682/15 до судового розгляду по суті на 16.03.2020.

Судове засідання 16.03.2020 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Чеберяка П.П. на лікарняному.

23.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.06.2020 розгляд справи призначено на 01.07.2020.

У судовому засіданні 01.07.2020 було оголошено перерву до 22.07.2020.

22.07.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.07.2020 розгляд справи відкладено на 09.09.2020.

У судовому засіданні 09.09.2020 було оголошено перерву до 16.09.2020.

16.09.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення позивача.

У судовому засіданні 16.09.2020 було оголошено перерву до 21.10.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2020 відкладено розгляд справи на 09.11.2020.

У судовому засіданні 09.11.2020 представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України також заперечив щодо задоволення позову.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конярство України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2018 між Державним підприємством "Конярство України" (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) було укладено контракт з керівником філії «Дібрівський кінний завод № 62» Державного підприємства "Конярство України".

Відповідно до п. 6.1 даний контракт діє з 30 квітня 2018 та діє до 30.04.2019.

Розділом 5 даного контракту сторони погодили умови зміни, припинення та розірвання даного контракту.

Зокрема, згідно п.п. 5.2.1 п. 5.1. контракту цей контракт припиняється по закінченню строку дії контракту.

Наказом заступника директора з фінансових питань Державного підприємства "Конярство України" № 65-к від 02.05.2019 звільнено звільнено ОСОБА_1 керівника філії «Дібрівський кінний завод № 62» Державного підприємства "Конярство України" з 02 травня 2019 року через закінчення строку дії контракту з працівником згідно п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Крім того, листом Державного підприємства "Конярство України" від 02.05.2019 за вих. № 457 у зв`язку з закінченням строку дії контракту запрошено ОСОБА_1 з`явитись до Державного підприємства "Конярство України" з метою отримання трудової книжки.

Вказані лист-повідомлення за вих. № 457 від 02.05.2019 та оригінал наказу № 65-к від 02.05.2019 були направлені на адресу позивача засобами поштового зв`язку 02.05.2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладної № 745 від 02.05.2019 та опису вкладення у цінний лист з відміткою про відправлення 02.05.2019.

Позивач вказує, що з наказом про його звільнення був ознайомлений 08 травня 2019 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 06.05.2019.

При цьому, позивач також зазначає, що 06 та 07 травня 2019 року виконував покладені на нього обов`язки керівника філії «Дібрівський кінний завод № 62» Державного підприємства "Конярство України" про що свідчать видані ним накази від 06.05.2019 № 35-ОД, № 35-1-ОД, від 07.05.2019 № 36-ОД, № 37-ОД.

За твердженнями позивача наказ заступника директора з фінансових питань Державного підприємства "Конярство України" № 65-к від 02.05.2019 є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на те, що відповідно до вимог ст. 47 Кодексу законів про працю України, звільнення працівника у зв`язку з закінченням дії строкового трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України повинно відбутись в останній день дії строкового трудового договору.

Крім того, позивач вказує, що з 12 квітня 2019 року по 05 травня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Миргородська центральна районна лікарня», що підтверджується листком непрацездатності серії АДЦ № 277078, копію якого додано до позовної заяви.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій, господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Державне підприємство "Конярство України" належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Відповідно до положень Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки» призначення на посаду генерального директора державного підприємства відбувається виключно на конкурсних засадах.

Згідно п.п. 2.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракти з керівником підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства.

Іншої форми трудового договору, окрім контракту, з керівником підприємства, що є у державній власності не передбачено.

Відповідно до ч.3 ст. 21 Кодексу законів про працю України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19.03.1993 № 203 контракт може бути укладений на термін від 1 до 5 років.

Відповідно до ст. 9 Кодексу законів про працю України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Постанови Кабінету Міністрів України входять до актів законодавства України про працю, що випливає з положень Кодексу законів про працю України та ст.ст. 2, 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Підставою припинення трудового договору (контракту) із позивачем було саме закінчення строку його дії. Про припинення трудових відноси у зв`язку з закінченням дії контракту позивача повідомлено належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії накладної № 745 від 02.05.2019 та опису вкладення у цінний лист з відміткою про відправлення 02.05.2019.

Таким чином, звільнення позивача відбулось за приписами п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Перебування позивача на лікарняному з 12.04.2019 до 05.05.2019 не є підставою для застосування вимог статті 39-1 Кодексу законів про працю України.

Листом Міністерства соціальної політики України від 31.01.2012 № 30/13/133-12 щодо закінчення строкового трудового договору зазначено, що звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто, з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України.

Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника.

Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінчення строку, на який він був укладений.

Листом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06.08.2004 № 05-31-1137 щодо деяких питань соціального страхування з тимчасової втрати працездатності передбачено що у разі, якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового трудового договору, на підставі пункту 2 статті 36 КЗпПУ видається наказ про його звільнення, але допомога по тимчасовій непрацездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Таким чином, доводи позивача про те, що він ознайомлений з наказом лише 08.05.2019 не відповідають дійсності, оскільки, обов`язок такого попередження (ознайомлення) не передбачено законом як передумова застосування пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Верховний Суд у постанові від 26.12.2018 у справі № 640/498/17-ц вказав, що Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України.

Доводи відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо звернення позивача з даним позовом з порушенням строків позовної давності суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вже звертався до суду з даним позовом. Так, як вказує позивач у відповіді на відзив, 03.06.2019 засобами поштового зв`язку він звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.08.2019 закрито провадження у справі № 541/1195/19 з підстав того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснено позивачу про необхідність звернутись до Господарського суду м. Києва з позовом в межах справи про банкрутство відповідача.

Вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16.10.2019 у справі № 541/1195/19.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача щодо переривання строків позовної давності, встановленими ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам, розпоряднику майна, кредиторам боржника, Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та прокуратурі м. Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.11.2020.

Суддя П.П. Чеберяк