РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.11.2020Справа № 910/4969/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/4969/20

За позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Служби безпеки України в особі Департаменту господарського забезпечення

про стягнення 2844,47 грн

Представники учасників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Скрипніков Д.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України (далі - відповідач) про стягнення 2844,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №161/16-ТЕ(Т)-41 від 15.03.2016 в частині своєчасної оплати отриманого газу, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/4969/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у відповідності до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України судом призначено судове засідання на 08.09.2020.

07.09.2020 до відділу діловодства суду від Служби безпеки України на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2020 надійшли пояснення щодо правового статусу Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України, в яких вказано що відповідний Департамент не є юридичною особою, а є функціональним підрозділом юридичної особи - Центрального управління Служби безпеки України.

Судове засідання, призначене на 08.09.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 розгляд справи по суті призначено на 05.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 судом задоволено клопотання позивача, замінено первісного відповідача - Департамент господарського забезпечення Служби безпеки України на належного відповідача - Службу безпеки України в особі Департаменту господарського забезпечення та відкладено розгляд справи на 20.10.2020.

В судовому засіданні 20.10.2020 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 03.11.2020.

21.10.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, оскільки згідно приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Закону.

28.10.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача з підстав того, що учасниками процедури врегулювання за Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, однак матеріали справи не містять доказів, що відповідач є теплопостачальною організацією, яка включена до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак посилання на вказаний Закон є безпідставними.

Судове засідання, призначене на 03.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 судове засідання призначено на 20.11.2020.

В судове засідання 20.11.2020 представник позивача не з`явився, втім 16.10.2020 подав заяву про розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні 20.11.2020 представник відповідача заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 20.11.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Службою безпеки України в особі Департаменту господарського забезпечення було укладено договір №161/16-ТЕ(Т)-41 постачання природного газу, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі-газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору визначено, що за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) ввезеного на митну територію України Публічною акціонерною компанією «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Сторони погодили у пункті 2.1 договору, що постачальник передає споживачу з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 (включно) газ обсягом до 32 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): лютий 2016 року - 18,462 тис. куб. метрів та березень 2016 року - 13,538 тис. куб. метрів, І кв. - 32,00 тис. куб. метрів.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Ціна природного газу погоджена сторонами у розділі 5 договору. Так пунктами 5.2, 5.4 договору визначено, що ціна 1000 м3 газу, становить 2335,54 грн, крім того ПДВ - 20%. Разом до сплати з ПДВ - 2802,65 грн. Загальна вартість договору з ПДВ становить - 89684,80 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У пункті 8.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 10.3 договору).

Відповідно до розділу 12 даний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 лютого 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач передав споживачеві природний газ на загальну суму 89684,74 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 на суму 51742,49 грн та від 31.03.2016 на суму 37942,25 грн, які підписані уповноваженими особами без заперечень та скріплені печатками.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку споживача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Відповідач, в свою чергу, оплатив поставлений природний газ, однак з порушенням строків, визначених умовами договору, що і стало підставою для звернення до суду з вимогами про стягнення пені у розмірі 2658,14 грн та 3% річних у розмірі 186,33 грн.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Отже, уклавши з позивачем договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання з оплати отриманого газу не пізніше 14 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, оплата отриманого природного газу ним здійснена з порушенням встановлених договором строків.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати поставленого газу, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та 8.2 договору, позивачем нараховано пеню у загальному розмірі 2658,14 грн.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано 3% річних в сумі 186,33 грн.

В той же час 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

У відповідності до статті 1 вказаного Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, серед іншого, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У ч. 1 ст. 5 Закону зазначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Пунктом 14 вказаного Порядку визначено, що у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Законом №1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

При цьому, за змістом ч. 3 статті 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст. 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом, а саме до 30.11.2016.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за спожитий природний газ в лютому-березні 2016 року була погашена відповідачем 14.04.2016 та 04.05.2016 про що свідчать долучені до матеріалів справи банківські виписки.

При цьому, проаналізувавши п.1.2 договору, суд дійшов висновку, що відповідач купував у позивача природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається, а тому суд вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відтак, беручи до уваги те, що заборгованість за договором була погашена відповідачем до 30.11.2016 року, у відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на вказану заборгованість не нараховується неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та 3% річних, а нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягають списанню.

Суд зазначає, що частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/2342/19, від 21.03.2018 року у справі №905/403/17, від 23.05.2018 року у справі №908/2114/16, від 22.12.2018 року у справі №904/2961/18, від 18.12.2018 року у справі №905/301/18, від 23.01.2018 року у справі №927/1152/16, від 03.04.2018 року у справі №904/11325/16, від 06.09.2018 року у справі № 925/106/18, від 30.05.2018 року у справі №908/2055/17.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що заборгованість за договором була погашена відповідачем до 30.11.2016 року, суд дійшов висновку про відмову в позові.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки, як вже зазначалося, частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії і її виконання не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій, зокрема включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, так як право на списання неустойки, інфляційних нарахувань, річних поставлено в залежність лише від умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк, до набрання чинності цим Законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи висновок суду про відмову в позові, виходячи з положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Служби безпеки України в особі Департаменту господарського забезпечення про стягнення 2844,47 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2020.

Суддя Т.В. Васильченко