РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2020Справа № 910/11376/20

Господарський суд місті Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/11376/20

За позовом Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій" (ДП НДІБК) (адреса місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вулиця Івана Клименка, 5/2, поштова адреса: 03037, м. Київ, вул. Преображенська, 5/2, ідентифікаційний номер: 02495431)

До Комунального підприємства "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації (адреса місцезнаходження юридичної особи: 01030, м. Київ, вулиця Івана Франка, 12 а, літера Б)

Про стягнення 356 707, 53 грн

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій" (ДП НДІБК) (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації (далі - відповідач) про стягнення 358219,43 грн, з яких 319675, 25 грн основної заборгованості, 5146, 77 грн інфляційних втрат, 6973, 84 грн 3 % річних та 26 423, 57 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання з боку відповідача його зобов`язань за договором № 172/18-162/6241 "перевірні та дублюючі розрахунки в складі робіт із науково - технічного супроводу проектування об`єкту: "Будівництво мостового пішохідно - велосипедного переходу між парками "Хрещатий" та "Володимирська гірка" в Печерському та Шевченківському районах" від 30.08.2018, в частині оплати виконаних робіт.

10.08.2020 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Також, судом встановлено спосіб, яким позивач має усунути недоліки, а саме шляхом:

- подання до суду письмової заяви на виконання ухвали із доданням до неї доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оформлених відповідно до ст. 91 ГПК України (документів в оригіналах або в належним чином засвідченій копіях (в паперовій формі);

- подання до суду письмової заяви з зазначенням правильного місцезнаходження позивача;

- подання до суду письмової заяви на виконання ухвали із доданням до неї доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів (опис вкладення, накладну на відправку та фіскальний (розрахунковий) чек);

- подання до суду письмової заяви на виконання ухвали із доданням до неї обґрунтованого розрахунку позовних вимог.

20.08.2020 поштою від позивача надійшла заява на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Позивачем усунуто усі недоліки, визначені ухвалою від 10.08.2020.

Також, у додатках до заяви від 20.08.2020 міститься уточнена позовна заява, у якій позивач зробив перерахунок суми позовних вимог та просить стягнути 356 707 грн 53 коп., що складаються з основного боргу у розмірі 319 675 грн 25 коп., інфляційних збитків - 4 155 грн 78 коп, 3% річних - 6 868 грн 74 коп. та пені - 26 007 грн 76 коп. Враховуючи наведене в подальшому суд здійснюватиме розгляд позовних вимог з врахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, за якою і було відкрито провадження у справію

21.08.2020 на адресу суду поштою від позивача надійшли додаткові пояснення до заяви про усунення недоліків.

31.08.2020 Суд відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що постановив відповідну ухвалу.

01.10.2020 від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просив суд поновити йому строк на подання відзиву у справі, витребувати у позивача оригінали поданих ним електронних доказів та відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі.

Строк на подання відзиву був встановлений відповідачу судом в ухвалі про відкриття провадження у справі - протягом 15 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 31.08.2020 відповідач отримав 07.09.2020, що вбачається із наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 583. Враховуючи дату отримання ухвали від 31.08.2020 та встановлений в ухвалі процесуальний строк на подання відзиву, відзив на позов відповідач мав право подати до 22.09.2020 включно.

Як свідчить поштовий штемпель на конверті, в якому до суду надійшов відзив відповідача, до установи зв`язку такий відзив був зданий відповідачем 28.09.2020, тобто після спливу строку встановленого судом.

Відповідно до положень ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Процесуальні вимоги щодо поновлення строку на подання відзиву відповідач обґрунтовує тим, що відповідач не зміг отримати уточнену позовну заяву, оскільки вказана позовна заява була повернута позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тому фактично відповідач ознайомився із змістом уточненої позовної заяви 16.09.2020 під час ознайомлення з матеріалами справи, на підставі викладеного відповідач просить поновити відповідачу строк на подання відзиву з метою дотримання принципу рівності сторін.

Із матеріалів справи, в тому числі із доказів наданих відповідачем, вбачається, що позивач у відповідності до вимог процесуального закону направив відповідачу як копію позовної заяви, так і копію уточненої позовної заяви (поштове відправлення 934). Уточнена позовна заява була доставлена до поштового відділення 18.08.2020, 21.08.2020 відповідне поштове відправлення не було вручено відповідачу («інші причини»), при цьому саме повідомлення про відправлення (повторне) відповідач отримав, а 02.09.2020 відповідне поштове відправлення було повернуте за зворотною адресою. Вказане свідчить, що в точці видачі за адресою відповідача поштове відправлення 934 перебувало загалом 14 днів, проте не було отримано відповідачем.

Із матеріалами справи відповідач ознайомився 16.09.2020, про що свідчить відповідний напис представника відповідача на клопотанні про ознайомлення, а саме клопотання про ознайомлення відповідач подав до суду 10.09.2020. Враховуючи вказане відповідач не був позбавлений можливості подати відзив у строк, встановлений судом.

Поважними причинами пропуску строку встановленого судом можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне подання до суду документів. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Із наданих відповідачем доказів вбачається, що причинами пропуску строку на подання відзиву, встановленого судом, стали обставини, які повністю залежали від волевиявлення відповідача, тобто причини пропуску не є поважними.

На підставі викладеного у суду відступні процесуальні підстави для поновлення строку на подання відзиву, відповідно поданий відповідачем відзив, в силу ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає без розгляду.

Щодо заявлених відповідачем процесуальних вимог про витребування у відповідача оригіналів поданих ним електронних документів суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач подав відзив з порушенням процесуального строку на його подання, і причини пропуску такого строку не визнані судом поважними, відтак клопотання про витребування доказів також подане відповідачем із пропуском строку встановленого ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для залишення відповідного клопотання без розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та до 06.08.2020 включно, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 30.08.2018 між Державним підприємством «Державний науково - дослідний інститут будівельних конструкцій», як виконавцем, та Комунальним підприємством «Інженерний центр» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як замовником, було укладено Договір № 172/18-162/6241 Перевірні та дублюючі розрахунки в складі робіт із науково - технічного супроводу проектування об`єкту: «Будівництво мостового пішохідно - велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» в Печерському та Шевченківському районах» (далі за текстом - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що у порядках та на умовах, визначених договором, замовник доручає, а виконавець зобов`язується у передбачений договором строк виконати та передати роботи зі створення науково-технічної продукції за темою: «Перевірні та дублюючі розрахунки в складі робіт із науково-технічного супроводу проектування об`єкту: «Будівництво мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» в Печерському та Шевченківському районах міста Києва», а замовник зобов`язується прийняти роботи та оплатити їх.

Пунктом 1.2 договору передбачено початок виконання робіт - з дати підписання договору, закінчення - 15 листопада 2018 року. Терміни початку та закінчення робіт за цим договором, встановлюються виходячи з моменту надання замовником вихідних даних, якщо це обумовлено технічним завданням. При недотриманні зазначених умов відповідно продовжуються терміни початку та завершення робіт.

У подальшому, 14.12.2018 сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору, якою було продовжено строки закінчення робіт до 30 березня 2019 року. Зазначеною додатковою угодою сторонами було ще раз узгоджено, що терміни початку та закінчення робіт за цим Договором встановлюються, виходячи з моменту надання Відповідачем вихідних даних, якщо це обумовлено технічним завданням. При недотриманні зазначених умов - відповідно продовжуються терміни початку та завершення робіт.

В п. 1.3 договору сторони погодили, що зміст, обсяги та терміни виконання окремих етапів визначаються календарним планом, що є невід`ємною частиною договору (додаток 3).

Вимоги до роботи або науково - технічної продукції, що є предметом договору, викладені у технічному завданні на створення науково - технічної продукції, що є невід`ємною частиною договору (додаток 2) (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 1.5. договору приймання і оцінка результатів робіт здійснюється відповідно до технічного завдання, зазначеного в п. 1.4. договору з урахуванням положень розділу 3 договору. У разі виявлення, за результатами приймання, необхідності доопрацювання документації із зміною окремих параметрів розробки на відміну від виданого технічного завдання на створення продукції, ці роботи виконуються за додатковою угодою.

Результатом робіт, вказаних у п. 1.1. договору, є науково - технічний звіт, виготовлений відповідно до норм чинного законодавства (п. 1.6. договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість робіт за ним складає 942 202 грн 58 коп. У подальшому сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до договору, якою було встановлено вартість робіт за договором у розмірі 1 027 176 грн 16 коп., з них на 2018 рік - 472 446 грн 81 коп. та на 2019 рік - 554 729 грн 35 коп.

В п. 2.7. договору сторони погодили, що замовник зобов`язаний оплатити фактично виконані виконавцем роботи протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня приймання наданих послуг згідно з актом приймання - передачі наданих послуг, але в будь - якому випадку після отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а виконавець погоджується із вказаним порядком розрахунків.

В розділі 3 договору сторони погодили порядок здавання та приймання роботи. Так, в п. 3.3. договору сторони визначили, що після завершення виконання роботи (окремого етапу роботи) виконавець надає замовникові акт здачі - приймання роботи (окремого етапу роботи) та звіт за результатами робіт, зазначених у п. 1.1. договору у трьох примірниках та один на електронному носії.

Згідно із п. 3.4. договору замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту здачі - приймання роботи переданої документації, зобов`язаний надати виконавцеві оформлений акт здачі - приймання роботи або надати обґрунтовану відмову. У разі заперечення щодо обґрунтованості відмови замовника з боку виконавця, виконавець складає протокол розбіжностей.

Відповідно до п. 3.5. договору після підписання акту здачі - приймання роботи замовник протягом 5 робочих днів сплачує виконавцеві вартість виконаних робіт за договірною ціною відповідно до п. 2.1.та 2.2.

Якщо замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту здачі - приймання роботи та переданої документації, не передав виконавцеві оформлений акт здачі - приймання роботи або обґрунтовану відмову, робота вважається прийнятою і підлягає оплаті (п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору замовник зобов`язується: 4.1.1. проводити оплату відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. договору у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань; 4.1.2. приймати належним чином виконані роботи відповідно до умов договору; 4.1.3. належним чином виконувати інші умови договору; 4.1.4. видати виконавцеві технічне завдання та погодити з ним програму (техніко - економічні показники); 4.1.5. передати виконавцеві вихідні дані та необхідну для виконання робіт інформацію.

Виконавець зобов`язується, відповідно до п. 4.2. договору, зокрема: 4.2.6. виконати роботи відповідно до погодженого із замовником технічного завдання та передати замовникові результат у строк, встановлений договором; 4.2.7. своїми силами та за свій рахунок усувати допущені з його вини недоліки у технічній документації, які можуть спричинити відступи від техніко - економічних показників, передбачених у технічному завданні замовника або у договорі.

В п. 5.1.4. договору сторони узгодили, що замовник має право відмовитись від прийняття результатів виконаних робіт, якщо ці роботи не відповідають умовам договору.

В п. 5.1.5. договору сторони узгодили, що замовник має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір у разі невиконання своїх зобов`язань виконавцем, повідомивши про це його у строк за 7 (сім) календарних днів до бажаної дати розірвання договору шляхом направлення рекомендованого листа з описом вкладення на адресу виконавця, вказану у договорі. Зазначене не потребує укладання будь - яких додаткових угод до договору.

Відповідно до п. 5.2. договору, виконавець має право, зокрема: 5.2.2. отримувати оплату за прийняті замовником роботи; 5.2.3. зупиняти виконання робіт у разі невиконання замовником своїх зобов`язань за договором, що призвело до ускладнення або до неможливості виконання робіт, про що було попереджено замовника письмово.

У разі порушення термінів оплати, замовник зобов`язаний виплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми за кожний робочий день прострочення виконання зобов`язань (п. 6.2. договору).

Відповідно до п. 9.3. договору договір може бути розірваним, якщо одна із сторін порушує умови договору та свої зобов`язання. У цьому разі сторона, що є ініціатором розірвання договору має письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше, ніж за 20 (двадцять) днів до його розірвання. Рішення про припинення дії договору та умови його розірвання мають бути оформлені двосторонньою угодою.

При розірванні договору за ініціативою замовника він має оплатити всі фактично виконані на момент розірвання договору роботи з урахуванням витрат на оформлення звітних документів (п. 9.4. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2019 року але в будь - якому разі до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 10.1. договору з урахуванням змін внесених у відповідності до додаткової угоди № 1 від 14.12.2018).

В додатку № 3 до додаткової угоди № 2 сторони узгодили календарний план, відповідно до якого визначили такі терміни виконання робіт:

1. Перевірений розрахунок стійкості схилу в межах розшатування опор мостового переходу (4 перерізи): серпень - вересень 2018 року;

2. Розрахунок локальної стійкості схилів при виконанні БМР (попередньо три перерізи): серпень - листопад 2018 року;

3. Дублюючий розрахунок споруди переходу: серпень 2018 - березень 2019 років;

4. Розрахунок 4 - х фундаментів в системі «основа - фундамент - міст»: серпень 2018 - березень 2019 років;

5. Визначення впливу на фундамент арки: серпень 2018 - березень 2019 років;

6. Перевірочні розрахунки конструкцій тимчасової естакади: серпень 2018 - березень 2019 років;

7. Розрахунок фундаментів тимчасової естакади: серпень 2018 - березень 2019 років;

8. Рекомендації по організації водовідведення атмосферних опадів на час будівництва та експлуатації: серпень - жовтень 2018 року;

9. Перевірні розрахунки підпірних стін ПС-1 та ПС - 2: січень - лютий 2019 року.

Згідно зазначеного в примітці до календарного плану, черговість виконання робіт може бути змінена, однак загальний термін виконання всіх етапів залишається без змін, термін виконання за етапом 2 може бути змінений після надання остаточної технології виконання робіт.

За твердженням позивача, ним було виконано роботи відповідно до погоджених між сторонами умов договору, на загальну суму 877 095, 63 грн, що підтверджується копіями, наявних в матеріалах справи, акту № 1 819 здавання - приймання науково - технічної продукції по договору від 01.11.2018 на суму 180 347, 50 грн, акту № 1 864 здавання - приймання науково - технічної продукції по договору від 22.11.2018 на суму 33 113, 14 грн, акту № 1 865 здавання - приймання науково - технічної продукції по договору від 22.11.2018 на суму 133 071, 37 грн, акту № 1 981 здавання - приймання науково - технічної продукції по договору від 17.12.2018 на суму 125 914, 80 грн, акту № 113 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору від 25.02.2019 на суму 43 364, 41 грн, акту № 321 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору від 21.05.2019 на суму 41 609, 16 грн та акту № 1 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору на суму 319 675, 25 грн. Зазначені акти, крім акту № 1 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору на суму 319 675, 25 грн, скріплені підписами уповноважених представників та печатками сторін.

Виконані за договором роботи були частково оплачені відповідачем, на суму 557420, 38 грн, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Від оплати робіт за актом № 1 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору на суму 319 675, 25 грн відповідач відмовився, посилаючись на порушення позивачем істотних умов договору. Зокрема, в листі від 12.12.2019 вих. № 172/2109 відповідач повідомив позивача, що оскільки Державне підприємство «Державний науково - дослідний інститут будівельних конструкцій» надало відповідачу звіт про науково - технічну роботу за етапами 3, 4, 5, строк здачі за якими закінчився 31.03.2019, листом від 22.10.2019 № 821-1892, тобто з порушенням умов, визначених договором, та оскільки на момент надання звіту, останній втратив свою актуальність та інтерес для позивача, відповідний звіт не підлягає прийняттю та оплаті. В листі від 12.12.2019 вих. № 172/2109 відповідач також просив позивача з метою припинення договірних відносин підписати додаткову угоду про розірвання договору з 30.11.2019, яка була передана позивач листом від 06.11.2019 № 172/1826.

На думку позивача, з огляду на обставини направлення відповідачу звіту разом з актом № 1 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору на суму 319 675, 25 грн листом від 22.10.2019 № 821-1892 (передані відповідачу 28.10.2019, про що свідчить відповідна відмітка), та відсутність з боку відповідача в строк визначений договором (5 робочих днів) обґрунтованої відмови від прийняття робіт, робота вважається прийнятою відповідачем, і у відповідача виник обов`язок щодо її оплати 08.11.2019.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 319 675, 25 грн основного боргу, 4 155, 78 грн інфляційних втрат за листопад 2019 - липень 2020 років, 6 868, 74 грн 3 % річних за період прострочення з 12.11.2019 до 30.07.2020 та 26 007, 76 грн пені за період прострочення з 12.11.2019 до 12.05.2020.

Спір у справі виник стосовно наявності та/або відсутності у відповідача зобов`язань по оплаті виконаних позивачем робіт за договором на суму 319 675, 25 грн (етапи 3, 4, 5).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Договір, укладений між сторонами, є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником (ст. 888 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 889 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Як вбачається із наявних в справі доказів, позивач виконав обумовлені договором роботи на загальну суму 877 095, 63 грн в період з серпня 2018 року до жовтня 2019 року, що підтверджується копіями, наявних в матеріалах справи, актів здавання - приймання науково - технічної продукції.

За умовами договору (п. 2.7.) замовник зобов`язаний оплатити фактично виконані виконавцем роботи протягом 5 банківських днів з дня приймання наданих послуг згідно з актом приймання - передачі наданих послуг.

Відповідач прийняв та оплатив виконані позивачем роботи на суму 557 420, 38 грн, тобто виконав свої зобов`язання щодо оплати виконаних робіт частково.

Роботи на суму 319 675, 25 грн, надані за актом № 1 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору (етапи 3, 4, 5), відповідач не прийняв (не підписав відповідний акт) та не оплатив, що, в тому числі, підтверджує відповідач.

При цьому, акт № 1 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору (етапи 3, 4, 5) на суму 319 675, 25 грн та звіти про науково - технічну роботу за етапами 3, 4, 5 були надані відповідачу 28.10.2019 супровідним листом вих. № 221-1892 від 22.10.2019, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

За умовами п. 3.6. договору якщо замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту здачі - приймання роботи та переданої документації, не передав виконавцеві оформлений акт здачі - приймання роботи або обґрунтовану відмову, робота вважається прийнятою і підлягає оплаті.

Впродовж вказаного строку відповідач не передав виконавцеві обґрунтовану відмову від прийняття виконаних робіт, і доказів іншого матеріали справи не містять, відтак за умовами договору робота вважається прийнятою і підлягає оплаті.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 319 675, 25 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк виконання зобов`язання відповідно до п. 2.7. договору настав, а тому позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 319 675, 25 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо порушення позивачем строків виконання робіт, обумовлених договором, з підстав відсутності в матеріалах справи доказів, які б спростовували доводи позивача та надані ним докази на їх підтвердження, а також з огляду на такі обставини.

В договорі сторонами було погоджено, в тому числі, що терміни початку та закінчення робіт, за умовами договору, встановлюються виходячи з моменту надання замовником вихідних даних, відповідно оскільки вихідні дані передані відповідачем позивачу в квітні 2019 року, з боку позивача не було допущено порушення строків виконання обумовлених договором робіт.

Відповідач прийняв без зауважень щодо строків виконання робіт та оплатив роботи надані позивачем за актом № 321 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору (етап 9) від 21.05.2019 на суму 41 609, 16 грн, що також свідчить про визнання відповідачем обставин дотримання позивачем строків виконання відповідних робіт.

Факт направлення відповідачем позивачу листа від 06.11.2019 вих. № 172/1869 про розірвання договору у відповідь на лист вих. № 221-1892 від 22.10.2019, свідчить про визнання відповідачем обставин дії договору та існування правовідносин між сторонами за договором на той момент.

Матеріалами справи підтверджено, що виконання робіт за договором, зокрема, передбачених п. 3, 4, 5 календарного плану було розпочато позивачем у 2018 році. Однак, у листопаді 2018 року відповідач повідомив позивача про корегування проектної документації та звернувся з проханням виконати нездані роботи з урахуванням внесених до проектної документації змін. Листом позивача вих. № 221-2472 від 27.11.2018 відповідача повідомлено про стан виконання робіт, зокрема, наголошено, що роботи за п. 3 календарного плану завершено на 70 %. Крім того, зазначено про необхідність повної переробки споруди, у зв`язку з отриманням нових даних.

Наведене свідчить що докази, надані позивачем на підтвердження обставин надання відповідачем вихідних даних, необхідних дня виконання умов договору з урахуванням змін, в квітні 2019 року, є цілком вірогідними.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 6.2. договору сторонами було погоджено, що у разі порушення термінів оплати, замовник зобов`язаний виплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми за кожний робочий день прострочення виконання зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати визначених п. 2.7. договору, оплата робіт за актом № 1 здавання - приймання науково - технічної продукції по додатковій угоді № 2 до договору (етапи 3, 4, 5) на суму 319 675, 25 грн здійснена відповідачем не була.

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, в силу положень п. 3.6. договору роботи за вказаним актом вважаються прийнятими, з огляду на дату передачі відповідачу позивачем звіту - 28.10.2019, 05.11.2019, відповідно згідно з п. 2.7. договору такі роботи мали бути сплачені відповідачем у строк до 12.11.2019 включно.

Отже, прострочення відповідача має місце, з урахуванням положень ст. 253 ЦК України. з 13.11.2019, а не як визначає позивач з 12.11.2019.

Судом встановлено, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати визначених п. 2.7. договору, оплата виконаних робіт на суму 319 675, 25 грн здійснена не була, відповідно є підстави для стягнення з відповідача пені за період прострочення визначений судом з 13.11.2019 до 12.05.2020 в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

За розрахунком суду за період прострочення з 13.11.2019 до 12.05.2020 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі більшому, ніж визначено позивачем, відповідно вимоги щодо стягнення пені задовольняються судом в розмірі розрахованому позивачем, оскільки при прийнятті рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 6 868, 74 грн 3 % річних за період прострочення з 12.11.2019 до 30.07.2020 та інфляційних втрат в розмірі 4 155, 78 грн за листопад 2019 року до липня 2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що він є арифметично неправильним, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку не вірно визначений початок періоду прострочення відповідача.

Так, період прострочення відповідача становить з 13.11.2019 по 30.07.2020, а розмір 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний період становить, за розрахунком суду, 6 842, 47 грн.

При здійсненні розрахунку інфляційних втрат необхідно враховувати положення постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", де зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (пп. 3.1 п.3).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п. 3).

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу ґрунтуються на законі та договорі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 3 додатку № 2 до договору), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов`язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції нарахованого на суму боргу за грудень 2019 року - липень 2020 року підлягають задоволенню відповідно до розрахунку суду, оскільки при здійсненні перевірки розрахунку індексу інфляції, нарахованого позивачем не враховано, що нарахування інфляційних втрат за періоди менші ніж місяць не відповідає суті відповідних нарахувань, відповідно суд розраховував інфляційні втрати позивача за період з грудня 2019 року до липня 2020 року.

За розрахунком суду з грудня 2019 року до липня 2020 року інфляційні втрати позивача становлять 3 827, 92 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтвердили факт оплати виконаних позивачем робіт за договором в повному обсязі, або які б спростовували наявність у відповідача зобов`язання щодо оплати таких робіт.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" внормовано, що зайво сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких підстав, позивачу слід повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 22, 68 грн, але оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору, зайво сплачений судовий збір не повертається судом.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій" до Комунального підприємства "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації про стягнення 356 707, 53 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації (01030, м. Київ, вулиця Івана Франка, 12 а, літера Б; ідентифікаційний код 33239981) на користь Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій" (ДП НДІБК) (03680, м. Київ, вулиця Івана Клименка, буд. 5/2; поштова адреса: 03037, м. Київ, вул. Преображенська, 5/2, ідентифікаційний код 02495431) 319 675 (триста дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн 25 коп. основного боргу, 26 007 (двадцять шість тисяч сім) грн 76 коп. пені, 6 842 (шість тисяч вісімсот сорок дві) грн 47 коп. 3 % річних, 3 827 (три тисячі вісімсот двадцять сім) грн 92 коп. інфляційних втрат та 5 345 (п`ять тисяч триста сорок п`ять) грн 30 коп. витрат по оплаті судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог, щодо стягнення 26, 27 грн 3 % річних та 327, 86 грн інфляційних втрат - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких