номер провадження справи 27/99/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 Справа № 908/1414/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., секретаря судового засідання Шолохова С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (69035 м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ідентифікаційний код юридичної особи 39587271)

до відповідача: Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107 м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ідентифікаційний код юридичної особи 39396146)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Запоріжгаз (69035 м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ідентифікаційний код юридичної особи 03345716)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (69107 м. Запоріжжя, проспект соборний, 166, ідентифікаційний код юридичної особи 43143945)

про стягнення 211 333 грн. 54 коп.

за участю

представника позивача: Жейнова А.І., дов. № Др-21-0891 від 22.08.2019

представник відповідача: Вініченко О.В., наказ № 23-0 від 19.03.2020

представник 3-ї особи на стороні позивача: не з`явився

представник 3-ї особи на стороні відповідача: Рєзнікова І.В., наказ № 166-0 від 22.08.2020

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області про стягнення 206 259 грн. 00 коп. заборгованості, 4 102 грн. 58 коп. пені, 412 грн. 52 коп. інфляційних витрат, 559 грн. 44 коп. 3 % річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2020 позовні матеріали № 908/1414/20 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 09.06.2020 р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 27/99/20 та призначено підготовче судове засідання на 30.06.2020 р.

Справа № 908/1414/20 розглядається за правилами загального позовного провадження.

30.06.2020 р. судом проведено підготовче засідання у справі № 908/1414/20.

Ухвалою суду від 30.06.2020 р., згідно ст. 177 ГПК України строк підготовчого провадження у справі № 908/1414/20 було продовжено.

Залучено до участі у справі у якості третьої особи-2 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної податкової служби у Запорізькі області (69107, м. Запоріжжя, проспект соборний, 166, ідентифікаційний код юридичної особи 43143945).

Відповідно до ст. 183 ГПК України, підготовче засідання відкладено на 25.08.2020 р.

25.08.2020 р. судом продовжено підготовче засідання у справі № 908/1414/20.

Ухвалою суду від 25.08.2020 р., відповідно до ст. 185 ГПК України, підготовче провадження у справі № 908/1414/20 закрито, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 17.09.2020 р.

17.09.2020 р. судом продовжено розгляд справи.

У судовому засіданні 17.09.2020 р., на підставі ст. 216 ч.2 ГПК України, оголошено перерву про що судом винесено відповідну ухвалу.

05.10.2020 р. судом продовжено судове засідання у справі № 908/1414/20.

Ухвалою суду від 05.10.2020 р. відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, продовжено строк розгляду справи № 908/1414/20, за письмовою заявою учасників судового процесу, міститься в матеріалах справи. Судове засідання відкладено на 05.11.2020 р.

05.11.2020 р. судом продовжено розгляд справи 908/1414/20.

Ухвалою суду від 05.11.2020 оголошувалася перерва до 11.11.2020, відповідно до ст. 216 ГПК України, з метою надання представниками сторін оригіналів доказів, в порядку статті 210 ГПК України.

У судовому засіданні 11.11.2020 року справу розглянуто, винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, за наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу - таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фіксування судового процесу у справі здійснюється за допомогою технічних звукозаписувальних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Судом з`ясовано у представників сторін про наявність заяв чи клопотань.

Представниками сторін будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру не заявлено.

11.11.2020р. в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві та відповіді на відзив № 697-Ск-2166-0720 від 15.07.2020 (вх. № 130602/08-08/20 від 16.07.2020). Просить суд задовольнити позовні вимоги.

11.11.2020 року представник відповідача в судовому засідання заперечив проти позову, на підставах викладених у відзиві (вх. № 12289/08-08/20 від 30.06.2020), просить відмовити позивачу в позові.

Представник 3-ї особи на стороні позивача в судове засідання 11.11.2020 не з`явився. 11.11.2020 надіслав на електронну адресу суду заяву про проведення судового засідання без його участі.

Представник 3-ї особи на стороні відповідача в судовому засіданні 11.11.2020 підтримав свою позицію викладену у письмових поясненнях № 252/10/08-01-08-09 від 25.08.2020 (вх. № 16261/08-08/20 від 25.08.2020) по суті спору. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 11.11.2020, на підставі статті 217 ГПК України судом закінчено з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейдено до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

З 01.07.2015 ліцензовану діяльність з постачання газу (відносини купівлі - продажу) проводить ТОВ ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ (як постачальник газу), а ліцензовану діяльність з розподілу газу (транспортування, встановлення вузлів обліку газу, облік газу тощо) проводить ПАТ ЗАПОРІЖГАЗ (як Оператор ГРМ).

На виконання Закону України № 329 -VIII від 09.04.2015 НКРЕКП своєю Постановою від 30.09.2015 № 2494 затвердила Кодекс газорозподільних систем, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824. Кодекс газорозподільних систем регулює взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення:

2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.

Крім того, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) своєю Постановою від 30.09.2015 року № 2496 затвердила Плавила постачання природного газу, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827 (надалі - Правила). Правила регулюють відносини, шо виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Як встановлено п. 3 Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

25.01.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ (постачальник) та Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (споживач) укладено договір № 41AB697-189-20 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (з додатковими угодами, далі - договір).

Згідно п. 1.1 договору постачальник передає у власність споживачу у 2020 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно пункту 2.3 договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1 договору), що підлягає оплаті відповідачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ (AT ЗАПОРІЖГАЗ) та відповідачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві - приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та відповідачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до п. 2.6.1 договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів за підсумками розрахункового періоду відповідач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати позивачу копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (про транспортованого) природного газу відповідачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та відповідачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Пункт 2.6.2 договору передбачає, що на підставі отриманих від відповідача даних та/або даних Оператора ГРМ позивач протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання - передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником позивача.

Як встановлено пунктом 2.6.5 договору у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Сторони домовилися, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання - передачі газу та розрахунках за цим Договором (пункт 3.4 договору).

Як встановлено пунктом 4.2 договору оплата газу здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

4.2.1 100 % місячної вартості спожитого обсягу газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі природного газу та/або рахунку до 10 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 4.3 договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Пунктом 6.2.1 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строку оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору в січні 2020 р. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 25188,46 тис. куб. метрів на суму 206 259 грн. 00 коп., що підтверджується актом приймання - передачі природного газу від 31.01.2020 за січень 2020 р. в обсязі 25188,46 тис. куб. метрів.

Таким чином, позивач виконав умови договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів належним чином та в повному обсязі.

Відповідач, в порушення умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, не оплатив вартість поставленого природного газу, чим саме, в порушення спи 525 Цивільного кодексу України, припустив односторонню відмову від виконання зобов`язань по договору.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 206 259 грн. 00 коп., 4 102 грн. 58 коп. пені, 412 грн. 52 коп. інфляційних витрат, 559 грн. 44 коп. 3 % річних.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З 01.11.2016 введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі - Закон), яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

На виконання вимог статті 16 Закону з 01 липня 2015 р. здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

Статтею 1 Закону України Про ринок природного газу № 329-VІІІ від 09.04.2015 визначені поняття учасників ринку природного газу, серед яких: оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до пп. 33 п. 1 ст. 1 Закону ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу.

У відповідності до пп. 35 п. 1 ст. 1 Закону розподіл природного газу це - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

За приписами пп. 17 п. 1 ст. 1 Закону оператор газорозподільної системи це - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). У відповідності до п. 2 ст. 37 Закону оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Підпунктом 32 п. 1 ст. 1 Закону визначено, що Регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про ринок природного газу № 329-VІІІ від 09.04.2015 державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно зі ст. 4 Закону України Про ринок природного газу № 329-VІІІ від 09.04.2015 до компетенції Регулятора на ринку природного газу належать: видача ліцензій на право провадження видів діяльності на ринку природного газу, що підлягають ліцензуванню з урахуванням положень статті 9 цього Закону, та нагляд за дотриманням ліцензійних умов ліцензіатами; затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем, кодексів газосховищ та кодексу установки LNG; затвердження Правил постачання природного газу; інші функції, передбачені законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про ринок природного газу № 329- VІІІ від 09.04.2015 господарська діяльність на ринку природного газу, пов`язана з його транспортуванням, розподілом, зберіганням, наданням послуг установки LNG, постачанням природного газу, провадиться за умови отримання відповідної ліцензії.

З 01 липня 2015 року АТ «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно - технологічного управління. Таким чином, в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу газорозподільних систем АТ «ЗАПОРІЖГАЗ» серед, суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (далі- Оператор ГРМ).

Згідно зі ст. 12 Закону України Про ринок природного газу № 329- VІІІ від 09.04.2015 постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно до статті 38 Закону права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України Про ринок природного газу 329- VІІІ від 09.04.2015 розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно- правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Обсяг використаного споживачами газу визначається відповідно до вимог Закону України Про ринок природного газу 329-VІІІ від 09.04.2015, а також нормативних документів НКРЕКП, зокрема - Кодексу газорозподільних систем, Типового договору розподілу природного газу тощо.

Отже, визначення обсягів спожитого споживачами природного газу відноситься до виключної компетенції Оператора ГРМ. При цьому, визначені Оператором ГРМ обсяги природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником.

За пп. 11 п. ст. 1, п. 1 ст. 41 Закону кодекс газорозподільних систем це - правила експлуатації та доступу до газорозподільної системи, що затверджуються Регулятором.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, у тому числі умови забезпечення комерційного приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу визначені Кодексом газорозподільних систем затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2494.

У відповідності до листа АТ «Запоріжгаз» від 03.03.2020 за № 69002.3.1- Сл-2387-0320 споживачу - Головному Управлінню ДФС у Запорізькій області було розподілено 25 188,46 куб. м.

Враховуючи викладене вище, сума заборгованості у розмірі 206 259 грн. 00 коп. є обґрунтованою та підлягає стягненню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 11.02.2020 по 13.03.2020 у розмірі 559 грн. 44 коп. та втрат від інфляції за період лютий 2020 у розмірі 412 грн. 52 коп.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі № 918/631/19.

Наданий розрахунок 3 % річних перевірений судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунок 3 % річних позивачем виконаний не вірно, судом задовольняється сума, яка отримана після перерахунку, а саме стягненню з відповідача підлягає сума 3 % річних в розмірі 541 грн. 01 коп.

Вимога щодо стягнення 18 грн. 43 коп. 3 % річних не підлягає задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за період прострочки з 11.02.2020 по 13.03.2020 у розмірі 412 грн. 52 коп. вважає, що ця частина позовних вимог не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше одиниці 99,7, відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 12.03.2020 індекс споживчих цін (індекс інфляції) у лютому 2020 року щодо січня становив 99,7%, за період січень-лютий 2020 року - 99,9%, тобто мала місце не інфляція, а дефляція.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 102 грн. 58 коп. за період з 11.02.2020 по 13.03.2020.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строку оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Наданий розрахунок пені перевірений судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунок пені позивачем виконаний не вірно, судом задовольняється сума, яка отримана після перерахунку, а саме стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 3 956 грн. 12 коп.

Вимога щодо стягнення 146 грн. 46 коп. пені не підлягає задоволенню.

Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені.

Заперечення відповідача не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.

Щодо реорганізації відповідача: як встановлено судом та підтверджено поясненнями сторін, між позивачем та відповідачам існують договірні відносини з 2019 року, а саме внаслідок проведення переговорної процедури (у разі відміни двох відкритих торгів) згідно із Законом України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VIII (зі змінами та доповненнями) між ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» та ГУ ДФС у Запорізькій області був укладений договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 14.02.2019 № 41АВ697-206-19. За цим договором ГУ ДФС у Запорізькій області споживало природний газ на протязі всього 2019 року з ресурсу ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ». ГУ ДФС у Запорізькій області, як споживач, було внесено в реєстр споживачів ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», як постачальника, на інформаційну платформу діючого на той час Оператора газотранспортної системи України - АТ «Укртрансгаз» на виконання вимог Розділу IV Кодексу ГТС.

Як встановлено п. 5.4.6 договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 14.02.2019 № 41АВ697-206-19 споживач зобов`язується у разі відчуження об`єкту (або частини об`єкту) споживача, звільнення займаного споживачем об`єкту (або його частини), у разі вчинення будь-яких інших дій, внаслідок чого споживач повністю припинятиме споживання природного газу повідомити постачальника не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня такого відчуження, звільнення та/або остаточного припинення споживання природного газу, шляхом подання письмової заяви про розірвання договору».

Відповідач повідомив позивача листами про процеси ліквідації/реорганізації, передачі майна та інше, та крім того, 25 січня 2020 р. уклав з ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ697-189-20.

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 840 від 18 вересня 2019 року «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи», діючим Оператором газотранспортної системи України - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (надалі - Оператор ОГТСУ), було внесено ЕІС-код ГУ ДФС у Запорізькій області, а саме 56XS00013В04200D.

У разі, якщо б на інформаційній платформі на 01 січня 2020 року був відсутній ЕІС-код ГУ ДФС у Запорізькій області споживач терміново був би відключений від системи газопостачання. Це визначено вимогами Кодексу ГРМ, а саме п. 1 гл. 5 Розділу VI Кодексу ГРМ: «Споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови:

включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період...»

та п. 3 гл. 5 Розділу VI Кодексу ГРМ «За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не мас права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт».

В зв`язку з тим, що відповідач заздалегідь було відомо, щодо власної реорганізації, ця установа мала б виконати вимоги п. 6 гл. 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем, яким передбачено: «Якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об`єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу...За відсутності зауважень ... Оператор ГРМ протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (або дати усунення зауваження) повідомляє споживача про коригування персоніфікованих даних, а для нового споживача падає (підтверджує) сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу».

Відповідач не виконав вимоги чинного законодавства з метою безперебійного постачання природного газу для власних потреб.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Головне управління ДФС у Запорізькій області перебуває в стані припинення за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

Згідно ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду; скасування державної реєстрації позбавляє суб`єкта господарювання статусу юридичної особи і є підставою для вилучення його з державного реєстру; суб`єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності; такий запис вноситься після затвердження ліквідаційного балансу відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 5 ст. 104 ЦК України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відомості про перебування юридичної особи стані припинення та відомості про припинення такої юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відображають різні стадії процедури ліквідації, а саме її початок (в даному випадку прийняття рішення власником) та її закінчення.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду належних та допустимих в розумінні приписів ст.ст. 73-74 ГПК України.

Крім того, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" Кабінетом Міністрів України вирішено:

- утворити як особи публічного права територіальні органи Державної податкової служи, зокрема, Головне управління Державної податкової служби в Запорізькій області;

- реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби, шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються, зокрема, реорганізувати відповідача, Головне управління ДФС у запорізькій області шляхом його приєднання до Головного управління Державної податкової служби в Запорізькій області.

Таким чином, відповідач у даній справі припиняється як юридична особа, не шляхом ліквідації, а шляхом реорганізації, а саме, приєднання.

Щодо обсягів, обсяг спожитого природного газу у січні 2020 року, суд зазначає, що постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823, затверджено Кодекс газотранспортної системи (далі -Кодекс ГТС).

Пунктом 2 Кодексу ГТС передбачено, що цей Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ (пункт 3 Кодексу ГТС) .

Розділ IV гл. 2 Кодексу ГТС визначає, що «з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ЕNTSOG). Для кодування використовується ЕІС-код...Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.»

Відповідно до пункту 4 гл. 2 Р.IV Кодексу ГТС - «Оператор газорозподільної системи присвоює ЕІС-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності). Оператор газорозподільної системи після присвоєння ЕІС-кодів споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності), передає їх оператору газотранспортної системи протягом 5 робочих днів з моменту присвоєння за формою оператора газотранспортної системи в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої особи»

Розділом IV гл. 4 п. 9 Кодексу ГТС передбачено, що «У випадку приєднання нового споживача до газорозподільної або газотранспортної системи їх оператори мають внести до інформаційної платформи дані про такого споживача не пізніше ніж через три дні після присвоєння йому та/або його точці комерційного обліку персоніфікованого ЕІС-коду...Постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачемта за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем».

Пункт 2 гл. 5 Розділу IV Кодексу ГТС зазначає:

«З моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача ...та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу даним споживачем».

Як визначено п. 6 гл. 3 Розділу І Кодексу ГРМ «На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ:

присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний ЕІС-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника.».

Отже, у разі звернення нового споживача, Оператор газорозподільної системи (АТ «Запоріжгаз») зобов`язаний присвоїти ЕІС-код відповідно до порядку присвоєння, який визначений в Кодексі ГТС.

Договір розподілу був укладений Головним управлінням Державної податкової служби в Запорізькій області з оператором ГРМ - АТ «Запоріжгаз» 27.01.2020, в зв`язку з цим весь обсяг спожитого природного газу у січні 2020 року ніяким чином не міг належати ГУ ДПС на підставі відсутності договірних відносин.

Таким чином, після отримання ГУ ДПС у Запорізькій області ЕІС-коду від оператора ГРМ, на протязі 3 робочих днів був укладений договір на постачання природного газу від 31.01.2020 № 41АВ697-190-20.

Тому після укладення вищевказаного договору, а саме з 01 лютого 2020 року позивачем -ТОВ «Запоріжгаз Збут», як діючим постачальником, було внесено ГУ ДПС у Запорізькій огбласті до реєстру споживачів ТОВ «Запоріжгаз Збут» на інформаційну платформу діючого Оператора ГТС - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та мав змогу забронювати за собою споживача на наступні розрахункові періоди, та бути відповідальним за обсяги споживання природного газу даним споживачем ГУ ДПС у Запорізькій області.

Отже, обсяг споживання 2020 року у розмірі 25188,46 м3 ніяким чином не міг бути спожитий ГУ ДПС у Запорізькій області в першу чергу через відсутність ЕІС-коду та через відсутність в реєстрі споживачів ТОВ «Запоріжгаз Збут» на інформаційній платформі діючого оператора ГТС.

Крім того, як зазначив представник третьої особи станом на 01.01.2020 до АТ Запоріжгаз» від споживача ГУ ДФС у Запорізькій області з яким був укладений договір на розподіл природного газу № 094213В042АВ016 від 28.01.2016 не надходило жодних звернень, щодо зміни персоніфікованих даних до заяви - приєднання або зміни власника з подальшим розірванням договору розподілу природного газу.

Заява від споживача ГУ ДПС у Запорізькій області, щодо реорганізації та укладання нового договору надійшла до АТ «Запоріжгаз» 14.01.2020. За результатами звернення, споживачу була сформована та передана для підписання заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу. Також, присвоєний ЕІС-код 56X50001732О900М та в установленому законодавством порядку переданий Оператору ГТС для можливості ідентифікації споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС та внесення в Реєстр споживачів відповідного постачальника.

Відповідно до постанови НКРЕКП № 1437 від 27.12.2017 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років», АТ «Запоріжгаз», як Оператор ГРМ працює в умовах добового балансування. В період з 01 по 31 січня 2020р. на інформаційній платформі Оператора ГТС за постачальником природного газу був закріплений споживач ГУ ДФС у Запорізькій області (ЕІС-код 56XS0001ЗВ04200D) з діючим на той момент договором на розподіл природного газу. Зважаючи на те, що ніяких звернень від ГУ ДФС у Запорізькій області щодо розірвання договору або реорганізації структури не надходило, щодобовий обсяг споживання природного газу покладався на цього споживача.

Відповідно до п.1 гл. V розділу VI Кодексу ГРМ споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період. В період з 01 по 31 січня 2020р. на інформаційній платформі Оператора ГТС споживач ГУ ДПС у Запорізькій області () був відсутній у Реєстр споживачів будь-якого постачальника, що унеможливлює відбір природного газу у даний розрахунковий період та відповідно закриття фактично спожитих обсягів. Враховуючи викладене, закриття фактично спожитих обсягів по новому споживачу ГУ ДПС у Запорізькій області здійснюється з моменту закріплення споживача у Реєстр споживачів за постачальником на інформаційній платформі Оператора ГТС, а саме з 01 лютого 2020р.

Щодо додаткової угоди від 31.01.2020, яка була підписана з ГУ ДПС у Запорізькій області, згідно заяви споживача, повідомляємо, що дана додаткова угода ніякого відношення до фактично спожитих обсягів природного газу споживачем не має та включає в себе тільки величину річної замовленої потужності на 2020р. за яку споживач сплачує тільки Оператору ГРМ за послугу розподілу природного газу, місячна вартість якої визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Дана додаткова угода підписується тільки з бюджетними установами для надання у Держказначейство для оплати за розподіл.

З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут до Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107 м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ідентифікаційний код юридичної особи 39396146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (69035м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ідентифікаційний код юридичної особи 39587271) 206 259 (двісті шість тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп. основного боргу, 3 956 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 12 коп. пені, 541 (п`ятсот сорок одну) грн. 01 коп. 3 % річних, 3 116 (три тисячі сто шістнадцять) грн. 34 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення сторони мають право отримати 20.11.2020.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.