ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року м.Дніпро Справа № 904/1165/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 (суддя Владимиренко І.В.) у справі №904/1165/20

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст обставин справи і ухвали суду першої інстанції.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможності на підставі ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/1164/20 повернуто заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи і додані до неї документи без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що заява про відкриття провадження про неплатоспроможність не відповідає змісту вимог, визначених ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 по справі №904/1165/20 скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржниця зазначає наступне.

2.1. Повернення заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність з посиланням на ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України та нормам кодексу України з процедур банкрутства. Жодних з перелічених у ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства підстав для повернення заяви про неплатоспроможність, судом першої інстанції не встановлено. Вважає, що повертаючи заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження про неплатоспроможність з причин відсутності документів, обов`язковість подання яких визначена ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки під час дослідження заяви суд повинен керуватися не лише приписами Кодексу України з процедур банкрутства, а і враховувати імперативні норми Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено загальні вимоги до форми та змісту заяви. Вважає, що суд під час дослідження документів, доданих до заяви про визнання фізичної особи неплатоспроможною допустився надмірного формалізму, чим створює перешкоди заявнику у доступі до правосуддя.

2.2. Скаржниця вважає, питання щодо звільнення від авансування щодо винагороди арбітражного керуючого, керуючого реструктуризацією у справах про неплатоспроможність фізичних на національному рівні ще не вирішено, що є прогалиною у законодавстві. Судовий збір, як і винагорода арбітражному керуючому, надсилається на один і той же розрахунковий рахунок суду, тому за аналогією права, скаржниця вважає за можливе керуватися практикою, яка сформулювалася на сьогоднішній день щодо сплати судового збору. З огляду на те, що у боржника відсутня реальна можливість сплати авансового внеску на дату звернення з заявою, без отримання коштів у фінансових установ, що додатково збільшить суму заборгованості, боржник змушений був просити суд звільнити від сплати винагороди арбітражного керуючого , та включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією до загального боргу боржника із можливістю її першочергового стягнення під час реструктуризації, або включити цю суму винагороди арбітражним керуючим із можливістю її першочергової оплати саме з фонду, чи включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією після закінчення відстрочки на умовах передбачених планом реструктуризації, схваленим зборами кредиторів та затвердженим господарським судом - до моменту отримання боржником заробітної плати , якої вистачить для здійснення оплати послуг керуючого реструктуризацією. Вважає, що відсутність грошових коштів у боржника не може бути перешкодою для здійснення правосуддя.

3. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.08.2020 року у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 (суддя Владимиренко І.В.) у справі №904/1165/20 та призначено до розгляду у судове засідання на 29.09.2020 року.

29.09.2020 року розгляд апеляційної скарги відкладено у судове засідання на 24.11.2020 року.

24.11.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

У судовому засіданні представник скаржниці надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посилання на норми законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника скаржниці, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі № 904/1165/20 слід скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

4. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможності на підставі ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства.

5. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції часкового погодився з висновками суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повертаючи заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначив, що боржником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, а відтак дійшов висновку, що подана заява не відповідає змісту вимог, визначених статтею 116 Кодексу України з процедур банкрутства та підлягає поверненню на підставі ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) , однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

КУзПБ є спеціальним нормативно-правовим актом і тому норми інших законодавчих актів, у тому числі господарського процесуального законодавства, застосовуються субсидіарно (ч. 1 ст. 2 КУзПБ).

При цьому, таке застосування загальних норм настільки має місце, наскільки вони не змінюються, або не протирічать спеціальним нормам КУзПБ.

В силу положень ст. ст. 113, 117 КУзПБ у справах про неплатоспроможність громадян суди мають застосовувати норми, які стосуються юридичних осіб, у тому числі ст. ст. 37, 38 Кодексу.

Стаття 38 КУзПБ передбачає три підстави для повернення заяви без розгляду, з яких тільки одна стосується недотримання саме вимог щодо оформлення заяви, передбаченої ст. 34 або ст. 116 КУзПБ.

Це має місце коли заява про відкриття провадження у справі про банкрутство підписана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Інших підстав для повернення заяви або відмови в її прийнятті у разі недотримання форми заяви Кодекс не містить.

При цьому, як четвертою, так і третьою книгою КУзПБ не врегульовані дії судді при виявленні інших недоліків заяви про відкриття у справі про неплатоспроможність фізичної особи, зокрема ст. ст. 37, 38 та 113, 116, 117 КУзПБ.

У зв`язку чим, виникла колізія між зазначеними нормами КУзПБ та ст.174 ГПК, як загальною нормою, яка регулює питання залишення позову без руху.

Така колізія повинна бути усунена шляхом застосування до вказаних правовідносин ст. 174 ГПК України з урахуванням особливостей, передбачених КУзПБ.

Ці особливості стосуються вимог, які законодавець виклав відносно заяв про відкриття провадження у справах про банкрутство (неплатоспроможність), що містяться у ст. ст. 34 та 116 КУзПБ.

Тобто, суддя у разі виявлення невідповідності заяви про відкриття у справі про неплатоспроможність фізичної особи вимогам статті 116 КУзПБ, має протягом п`яти днів з дня надходження заяви до суду постановити ухвалу про залишення заяви без руху. А у разі не усунення вказаних в ухвалі недоліків, повернути заяву заявникові (ч. 4 ст. 174 ГПК України).

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, встановивши, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 116 КУзПБ, а саме відсутні докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, керуючись ст. 38 КУзПБ повернув заяву без розгляду.

При цьому, місцевий суд позбавив заявницю можливості виправити недоліки заяви, чим порушив, надані заявниці ст. 174 ГПК України, як загальною нормою, процесуальні права.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про стягнення винагороди арбітражного керуючого з кредиторів, оскільки обов`язок оплати винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства покладено саме на боржника

6. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія судів погоджується з доводами скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, про що відображено у п. 5 цієї постанови.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, викладені в п. 2.2. цієї постанови з наступних підстав.

Одночасно із заявою про відкриття провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 було надано клопотання про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому (керуючому реструктуризацією), в якому вона просила звільнити боржника від сплати винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень шляхом включення цієї суми до заборгованості боржника або стягнути її з кредиторів. Також заявниця просила розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядника майна боржника.

Зазначене клопотання обґрунтовано наступними обставинами.

У боржника на сьогодні відсутня реальна можливість сплати такого авансового внеску одноразово на дату звернення з заявою без отримання коштів у фінансових установ, що додатково збільшить суму заборгованості, у зв`язку з чим просить суд звільнити від сплати винагороди та включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією до загального боргу боржника із можливістю її першочергового стягнення під час реструктуризації або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією за рахунок коштів фонду кредиторів, створеного для оплати винагороди арбітражним керуючим із можливістю її першочергової оплати саме з фонду, або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією після закінчення відстрочки на умовах передбачених Планом реструктуризації (відстрочення), схваленим зборами кредиторів та затвердженим господарським судом - до моменту отримання боржником заробітної плати, якої вистачить для здійснення оплати послуг керуючого реструктуризацією.

Також заявниця зазначала, що КУзПБ є для всіх рівним, але беззаперечна вимога суду про попередню сплату одноразово авансового внеску для винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень принижує боржника та обмежує право на звернення до суду, стимулює брати ще один кредит на зазначену суму і дає всі підстави вважати, що вказаний Кодекс є формальним та позбавляє реальне проведення процедури банкрутства фізичної особи.

Поняття, розмір та склад винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат врегульовано положеннями ст. 30 КУзПБ.

Вказана норма чітко визначає, що грошова винагорода є платою арбітражному керуючому за виконання ним повноважень у справі, і відповідно не є судовими витратами, в тому числі судовим збором, а тому до грошової винагороди не може бути застосована аналогія права із судовим збором.

Також із заявою про відкриття провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 було заявлено клопотання про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 КУзПБ кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

За приписами ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КУзПБ протягом 10 днів з дня постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Учасниками зборів кредиторів боржника з правом вирішального голосу є конкурсні кредитори, визнані господарським судом у попередньому засіданні та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 КУзПБ на час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб.

Таким чином, з аналізу ст. ст. 30, 47, 48 КУзПБ можна дійти висновку, що створення фонду кредиторами можливе лише після попереднього засідання господарського суду та після створення комітету кредиторів, а не на стадії прийняття заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність.

7. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Дане питання не вирішувалось.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі № 904/1165/20 постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу ст. 280 ГПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При новому розгляді суд першої інстанції має встановити чи відповідає заява ОСОБА_1 вимогам ст. 116 КУзПБ та, у разі виявлення недоліків заяви, протягом п`яти днів постановити ухвалу про залишення заяви без руху з наданням строку для усунення відповідних недоліків.

9. Судові витрати.

Оскільки скаржницю було звільнено від сплати судового збору, судовий збір не розподіляється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/1165/20 - скасувати.

Справу № 904/1165/20 направити для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст складено 26.11.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд