УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

19.11.2020Справа № 910/17856/20

Суддя Господарського суду міста Києва Котков О.В. розглянувши заяву № 64-10 від 11.11.2020 року "Про видачу судового наказу" Державного підприємства «Інженерно-виробничий центр Алкон» Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України (м. Київ)/надалі - Заявник/ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Едванс Компані» (м. Київ) /далі - Боржник/ про стягнення заборгованості за договором № 38 від 01.10.2019 року в розмірі 16 201,24 грн., -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2020 року до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Інженерно-виробничий центр Алкон» Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України надійшла заява № 64-10 від 11.11.2020 року «Про видачу судового наказу» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Едванс Компані» про стягнення заборгованості за договором № 38 від 01.10.2019 року в розмірі 16 201,24 грн.

Розглянувши заяву № 64-10 від 11.11.2020 року "Про видачу судового наказу" Державного підприємства «Інженерно-виробничий центр Алкон» Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України, суд дійшов висновку, подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За змістом п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Вказана заява обґрунтована тим, що 01.10.2019 року між заявником, як виконавцем, та боржником, як замовником, було укладено договір № 38, відповідно до п. 1.1. якого, виконавець, для забезпечення діяльності замовника в орендованих приміщеннях, бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з електрозабезпечення, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та технічному обслуговуванню будівель, споруд, інженерних мереж і систем, а також забезпечує надання господарських послуг і організацію внутрішньооб`єктового та перепускного режиму.

В п. 3.1. договору визначено, що перелік та вартість робіт по договору встановлюється згідно протоколу погодженої договірної ціни, який є невід`ємною частиною даного договору (додаток № 1).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що на основі протоколу договірної ціни та фактичного споживання електроенергії і води виконавець щомісячно розраховує вартість послуг згідно п. 2.1 цього Договору і надає Замовнику акти виконаних робіт та рахунки.

За умовами п. 3.3. договору замовник проводить оплату по виставленим рахункам не пізніше 5 днів з дня їх отримання.

У підтвердження заявлених вимог до заяви додано копію договору № 38 від 01.10.2019 року, оборотно-сальдову відомість по рахунку 3616 за 01.01.20-04.11.20 ДП ІВЦ «Алкон», оборотно-сальдову відомість по рахунку 3617 за 01.01.20-04.11.20 ДП ІВЦ «Алкон»,акт звірки взаємних розрахунків станом на 04.11.2020 року.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Положеннями частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності.

Заявник, як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши надані заявником докази, судом встановлено, що до заяви № 64-10 від 11.11.2020 року "Про видачу судового наказу" не додано актів виконаних робіт у підтвердження надання спірних послуг на суму 16 201,24 грн. (п. 3.2. договору), рахунків на оплату цих послуг (п. 3.2., 3.3. договору), а також доказів їх виставлення боржнику, а рівно і доказів їх отримання останнім.

Крім того, до заяви № 64-10 від 11.11.2020 року "Про видачу судового наказу" не додано додатку № 1 (протоколу погодженої договірної ціни), в якому визначено перелік та вартість робіт по договору.

Також суд зауважує, що до заяви № 64-10 від 11.11.2020 року "Про видачу судового наказу" не додано рахунків-фактур та актів надання послуг, посилання на які має місце у оборотно-сальдовій відомості по рахунку 3616 за 01.01.20-04.11.20 ДП ІВЦ «Алкон», оборотно-сальдовій відомості по рахунку 3617 за 01.01.20-04.11.20 ДП ІВЦ «Алкон» та акті звірки взаємних розрахунків станом на 04.11.2020 року.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що з доданих до заяви доказів не вбачається виникнення заявленої до стягнення заборгованості саме за договором № 38 від 01.10.2019 року, інших доказів на підтвердження вимог щодо видачі судового наказу у заяві не вказано та до неї не додано.

Тобто, із вищенаведеного вбачається, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Водночас суд зазначає, що акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 924/233/18.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви № 64-10 від 11.11.2020 року "Про видачу судового наказу" Державного підприємства «Інженерно-виробничий центр Алкон» Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України у справі № 910/17856/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата підписання: 19 листопада 2020 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Котков