ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

17 листопада 2020 року Справа № 915/1374/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

заяви Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43; ідентифікаційний код 21685166) про забезпечення позову,

особи, що можуть отримати статус учасника справи:

відповідачі:

1) Приватне підприємство «Д.І.М.» (57116, Миколаївська обл., Миколаївський район, село Михайлівка, вул. Садова, буд. 16; ідентифікаційний код 37969635)

2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

без виклику учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

13.11.2020 Акціонерне товариство «ОТП БАНК», разом з поданням позовної заяви за вхідним №14429/20 по справі №915/1374/20 про солідарне стягнення з Приватного підприємства «Д.І.М.» та ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання банківських послуг № CR 18-179/403-2 від 25.04.2018 у розмірі 3072489,78 грн, до відкриття провадження у справі, звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н від 12.11.2020 (вх. № 14439/20) про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Приватного підприємства «Д.І.М.» (вул. Садова, 16, село Михайлівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57116, ) в межах ціни позову в розмірі 3072489,78 грн, які обліковуються на рахунках Приватного підприємства «Д.І.М.» № НОМЕР_2 в АТ «Укрексімбанк», № НОМЕР_3 в АТ «Укрексімбанк», № НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк», № НОМЕР_5 в Миколаївське РУ «ПРИВАТБАНК» м. Миколаїв, № НОМЕР_6 АТ «ТАСКОМБАНК», а також інших рахунках в банківських та фінансових установах.

За правилами ч. 1, 3-4 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За результатами дослідження поданої заяви, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також не вбачає наявності виняткового випадку для призначення розгляду даної заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши подану заяву відповідно до приписів § 1 глави 5 та глави 10 Розділу І Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновків про відмову у її задоволенні, виходячи з такого:

Відповідно до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У даному випадку заявник звернувся із заявою про забезпечення позову разом із пред`явленням позову, але до відкриття провадження у справі.

Виходячи з прохальної частини позову, його предметом виступає майнова вимога Акціонерного товариства «ОТП БАНК» щодо солідарного стягнення з Приватного підприємства «Д.І.М.» та ОСОБА_1 суми грошових коштів в розмірі 3072489,78 грн, внаслідок порушення Приватним підприємством «Д.І.М.» договірних зобов`язань за Договором про надання банківських послуг № CR 18-179/403-2 від 25.04.2018.

В заяві про забезпечення позову заявник стверджує про укладання між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Приватним підприємством «Д.І.М.» Договору про надання банківських послуг № CR 18-179/403-2 від 25.04.2018, за яким банк виконав свої зобов`язання і надав клієнту грошові кошти у розмірі 10500000,00 грн.

Заявник зазначає про невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по Кредитному договору щодо сплати кредитних коштів.

Так, за твердженням Акціонерного товариства «ОТП БАНК» станом на 23.10.2020 заборгованість за Кредитним договором становить 3072489,78 грн, яка складається з: 2257786,30 грн - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 294391,10 грн - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 520884,98 грн - сума пені за прострочення виконання зобов`язання.

Заявник вважає, що відповідач порушив умови Кредитного договору та не сплатив належні до сплати суми.

В обґрунтування заявленого забезпечення Акціонерне товариство «ОТП БАНК», зокрема, зазначає, що у ПП «Д.І.М.» перед АТ «ОТП БАНК» рахується заборгованість за Договором про надання банківських послуг № CR 18-179/403-2 від 25.04.2018 у розмірі 3072489,78 грн, про стягнення якої позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ціна позову є дуже значною.

Вжиття заявлених заходів забезпечення, перш за все, пов`язане з тим, що у випадку вирішення спору на користь позивача рішення не буде виконане відповідачем, що призведе до порушення прав та інтересів АТ «ОТП БАНК».

Заявник звертає увагу суду на те, що на розгляді господарських судів знаходиться декілька справ про стягнення заборгованості з ПП «Д.І.М.» на користь третіх осіб. Перебування на розгляді суду вказаних справ, за твердженням заявника, свідчить про реальність загрози невиконання судового рішення за позовом АТ «ОТП БАНК» в майбутньому.

Акціонерне товариство «ОТП БАНК» вважає, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, майнового характеру позовних вимог та їх суттєвого розміру, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення коштів, які наявні у відповідача, на момент ухвалення рішення по справі.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами с. 136 ГПК України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд враховує, що предметом заявленого позову, про забезпечення якого просить заявник, є вимога майнового характеру щодо стягнення грошових коштів в розмірі 3072489,78 грн.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

За правилами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

При цьому судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За такого, суд зауважує, що зі змісту заяви про забезпечення позову б/н від 12.11.2020 (вх. № 14439/20) реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях щодо неможливості або суттєвого ускладнення стягнення коштів за даним позовом.

В обґрунтування своїх вимог щодо забезпечення позову, заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором та ймовірне зникнення або зменшення коштів, які наявні у відповідача, на момент ухвалення рішення по справі, посилаючись на існування в провадженні господарських судів справ про стягнення заборгованості з ПП «Д.І.М.» на користь третіх осіб.

Однак, саме лише посилання на наявну заборгованість та звернення до господарського суду з позовом про її стягнення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, та не свідчить про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти Приватного підприємства «Д.І.М.» в розмірі 3072489,78 грн, оскільки жодним чином не підтверджує існування обґрунтованого припущення, що наявні у відповідача грошові кошти можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання судового рішення про задоволення позову.

Суд наголошує, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин в підтвердження того, що незастосування визначених ним засобів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливить виконання рішення.

Отже, заявником не обґрунтовано яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, без обґрунтування підстав, підтверджених доказами, для вжиття таких заходів не може бути підставою для забезпечення позову. Крім того, заявником не обґрунтовано чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Отже, за вищенаведених обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства «ОТП БАНК» б/н від 12.11.2020 (вх. № 14439/20) про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «ОТП БАНК» б/н від 12.11.2020 (вх. № 14439/20) про забезпечення позову у справі № 915/1374/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смородінова