ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1753/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Овчар А.С.

розглянувши справу за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135) в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (пл. Митна, 1, м. Одеса, 65026)

до відповідачів: 1) Фізичної особи-підприємця Молли Інги Олегівни ( АДРЕСА_1 ) та 2) Комунального підприємства "Одестранспарксервіс" (вул. Канатна, буд. 134, м. Одеса, 65039)

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2: Одеської міської ради (Думська площа, 1, Одеса, Одеська область, 65000)

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України (проспект Перемоги, буд.14, м. Київ, 01135,

про визнання договору недійсним,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Ахмадулліна В.Р.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Максімкін А.А.;

від третьої особи-1: Цвігун О.Ю.;

від третьої особи-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Молли Інги Олегівни та Комунального підприємства "Одестранспарксервіс", в якій просить суд визнати недійсним укладений між відповідачами договір балансоутримання місць для паркування від 03.01.2019 №72/П-КР-2019/03-01.

Позиції учасників справи

Звертаючись до господарського суду з позовом до відповідачів позивач посилається на те, що на підставі оскаржуваного ним договору об`єкт площею 1852 кв.м., розташований за адресою: вул. Митна площа, 1, м. Одеса, який знаходиться на балансі та в господарському віданні позивача, використовуються сторонніми особами для паркування автотранспорту, що позбавляє позивача можливості використовувати належне йому майно на власний розсуд. Як пояснив позивач, об`єкт площею 1852 кв.м. є частиною об`єкту «Митна площа», інв. номер 072525, загальною площею 6200 кв.м., який розташований за адресою: вул. Митна площа, 1, м. Одеса, права та обов`язки щодо якого з 13.06.2013 перейшли до позивача в результаті реорганізації ДП «Одеський морський торговельний порт». На підтвердження обставини щодо перебування спірного майна у державній власності в особі Міністерства інфраструктури України, позивач посилається на: розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського порту»; наказ Міністерства інфраструктури України від 19.03.2020 №163; розподільчий баланс ДП «ОМТП» та ДП «АМПУ» від 13.06.2013; акти приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013; наказ ДП «АМПУ» від 13.06.2013 №17 «Про наділення філій майном, яке є частиною майна Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»; витяг є Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.

10.07.2020 від Комунального підприємства "Одестранспарксервіс" до суду за вх. №18046/20 надійшов відзив на позов (а.с.136-158, т.1), згідно якого відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити позивачу у його задоволенні з таких підстав. Так, відповідач-2 зазначив, що земельна ділянка, площею 1089,00 кв.м., на якій відповідачем-1 на підставі спірного договору здійснюється обслуговування місць для паркування, внесена до переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, на підставі рішення Одеської міської ради від 27.08.2014 №5286-VI, з врахуванням змін, внесених рішенням міськради від 25.04.2018 №3221-VII. Відповідач-2 вважає, що позивачем не доведено наявності права власності або права господарського відання щодо земельної ділянки, на якій розміщується спеціально відведена автостоянка, за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса, та не зазначено обставин і фактів використання земельної ділянки у попередні періоди. Крім цього, відповідач-2 наголосив, що спірний договір не є договором оренди земельної ділянки, оскільки предметом договору є надане відповідачем-2 право відповідачу-1 організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на спеціально відведеній автостоянці, між цим спірний договір не передбачає умов передачі у платне користування об`єкту оренди.

21.07.2020 від позивача до суду за вх. № 19158/20 надійшла відповідь на відзив (а.с.159-164, т.1), в якій останній наполягає на порушені відповідачами вимог ст. 203 ЦК України при укладенні спірного договору, наголошуючи, що спірний договір суперечить інтересам держави; позивач вважає, що долучені ним до позову докази, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог, в повному обсязі підтверджують обставину, що об`єкт «Митна площа» з інв. № 072525, загальною площею 6200 кв.м., належить до державної власності; позивач наполягає на тому, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження належності земельної ділянки відповідачу-2 або Одеській міській раді, що також свідчить про порушення сторонами спірного договору вимог закону при його укладенні.

19.08.2020 від Одеської міської ради до суду за вх. № 22002/20 надійшли письмові пояснення третьої особи (а.с.3-22, т.2), згідно з якими третя особа просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, зокрема, що: позивач не має жодних речових прав на земельну ділянку, що відведена Одеською міською радою для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів; в матеріалах справи відсутні докази розташування об`єктів нерухомого майна державної власності на спірній ділянці; позивачем не доведено, що земельна ділянка, площею 1089 кв.м., за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса, яка увійшла до переліку згідно рішення Одеської міської ради від 27.08.2014 №5286-VI та земельна ділянка, площею 1852 кв.м., на захист права користування якою позивачем було заявлено відповідні позовні вимоги, територіально відноситься до земельної ділянки, площею 6200 кв.м. та є об`єктом «Митна площа» з інв. № 072525; з наданих позивачем доказів неможливо встановити фактичну площу земельної ділянки, що знаходиться на балансі позивача та її межі; третя особа наполягає, що Одеська міська рада виконує владні управлінські функції відносно території (землі), що знаходиться за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса відповідно до законодавства, при цьому рішення Одеської міської ради, якими врегульовані питання щодо організації та порядку паркування транспортних засобів у м. Одесі не оскаржувались та є чинними.

09.09.2020 від відповідача-2 до суду за вх. № 23938/20 надійшли заперечення (а.с.53-70, т.2), в яких останній: повторно висловив свою позицію щодо недоведеності позивачем обставини розташування об`єктів нерухомого майна державної власності на спірній ділянці та наявності у позивача будь-яких правовстановлюючих документів щодо користування цією ділянкою; зазначив про наявність розбіжностей щодо площі земельної ділки, оскільки позивач у позові посилається на укладення сторонами спірного договору щодо земельної ділянки, площею 1852 кв.м., натомість, згідно умов договору діяльність ФОП Молою І.О. із забезпечення паркування транспортних засобів проводиться на території, площею 1089 кв.м.

28.09.2020 позивачем до суду було подано письмові пояснення (а.с.84-108, т.2), в яких позивач зазначив, що згідно з витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності об`єкт «Митна площа» відноситься до категорії: майдани, тротуари та пішохідні зони з плитки та асфальтобетону. Позивач пояснив, що Одеська філія ДП «АМПУ» займає достатньо велику територію, а тому земельні ділянки, що підлягають реєстрації, відокремлюються та реєструються за різними адресами, між цим, наразі об`єкт «Митна площа» знаходиться в процесі реєстрації та йому присвоєна адреса: площа Митна, Ѕ. Крім цього позивач зауважив, що згідно умов спірного договору паркування транспортних засобів здійснюється за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса, за якою згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований позивач, що за переконанням позивача свідчить, що майданчик автостоянки знаходиться на території ДП «АМПУ».

28.09.2020 на електронну адресу суду та 01.10.2020 поштовим зв`язком від Міністерства інфраструктури України надійшли письмові пояснення (а.с.116-133, т.2; 134-155, т.2), згідно яких третя особа-2 повністю підтримала заявлені позивачем вимоги та просить суд їх задовольнити. В письмових поясненнях Мінінфраструктури наголошує, що обставина віднесення спірної ділянки до державної власності підтверджується поданими позивачем доказами, а оскаржуваний позивачем договір порушує право власності, користування та розпорядження позивачем майном, яке знаходиться в його господарському віданні.

05.10.2020 до суду від третьої особи-2 надійшла заява (а.с.156-158, т.2), згідно якої остання просить суд стягнути з ФОП Моли І.О. понесені третьою особою витрати у зв`язку з розглядом справи на загальну суму 151,80 грн.

08.10.2020 від Міністерства інфраструктури України до канцелярії суду за вх. №26804/20 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи-2 (а.с.160-161, т.1).

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.06.2020 позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1753/20; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; підготовче засідання у справі було призначено на "21" липня 2020 р. о 11:00.

Ухвалою суду від 21.07.2020 судом було залучено Одеську міську раду до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2. Крім цього, 21.07.2020 судом було протокольно ухвалено відкласти підготовче засідання на "04" вересня 2020 о 12год.30хв.

Ухвалою суду від 04.09.2020 судом було залучено Міністерство інфраструктури України до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Також, 04.09.2020 судом було відкладено підготовче засідання у цій справі на "28" вересня о 16год.00хв.

28.09.2020 суд протокольно ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 26.10.2020 о 14год.15хв.

26.10.2020 судом було оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 09.11.2020 о 16год. 00хв.

У судовому засіданні 09.11.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» (а.с.16, т.1) погоджено пропозицію Міністерства інфраструктури України щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту за переліком згідно з додатком шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільних балансів; утворення внаслідок виділу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та віднесення його до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.17-18, т.1), Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», за адресою: 65026, м. Одеса, площа Митна, 1, увійшло до переліку державних підприємств морського транспорту, що підлягають реорганізації згідно з зазначеним розпорядженням КМУ.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 (а.с.20-21, т.1) «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було реорганізовано державні підприємства морського транспорту за переліком згідно з додатком 1, шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів та утворено внаслідок виділу Державне підприємство «Адміністрація морських портів України». До переліку державних підприємств морського транспорту, що підлягають реорганізації згідно зазначеного наказу, включено Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», за адресою: 65026, м. Одеса, площа Митна, 1 (а.с.22-23, т.1).

На виконання вищевказаного наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 комісією з реорганізації було складено розподільчий баланс майна, майнових прав та зобов`язань ДП «ОМТП» до ДП «АМПУ» станом на 13.06.2013 (а.с.24-26, т.1). Згідно з актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 (а.с.27-30, т.1) ДП «ОМТП» було передано, а ДП «АМПУ» прийнято майно за адресою: 65026, м. Одеса, Митна площа, 1, зокрема, об`єкт - «Митна площа», інвентаризаційний номер 072525, який введений в експлуатацію 01.03.1966.

Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 23.06.2013 №17 (а.с.31, т.1), зокрема, наділено філії ДП «АМПУ» майном, яке є частиною майна ДП «АМПУ», згідно з актами приймання-передачі. Згідно акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 №19 (а.с.32-35, т.1) вищевказане майно було передано Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна (а.с.67-70, т.1), в реєстрі наявні наступні відомості: суб`єкт управління, який здійснює управління майном - Міністерство інфраструктури України, балансоутримувач майна - ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ»; відомості про державне майно, зокрема: назва майна - Митна площа, інвентаризаційний номер 072525, назва майна відповідно до класифікатора державного майна - майдани, тротуари та пішохідні зони, за адресою: м. Одеса, площа Митна, Ѕ, площею 6200 кв.м.

Як визнається сторонами, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис щодо речового права позивача на об`єкт Митна площа за адресою: м. Одеса, площа Митна, Ѕ.

21.08.2017 між позивачем та ПП «Проект» було укладено договір про надання послуг з виготовлення технічного паспорту на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна,1, зокрема, згідно переліку, на об`єкт «Митна площа», інв. №072525, орієнтовною площею 6566,40 кв.м. (а.с.71-79, т.1).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на виробничі будівлі та споруди за адресою: площа Митна, Ѕ, складений станом на 08.12.2017 (а.с.81-85, т.1), в якому наявні відомості щодо об`єкту «Митна площа», інв. №072525, 01.03.1966 року побудови, характеристика споруди - плитка, асфальтобетон, площею 6200,00 кв.м.

18.11.2019 комісією у складі в.о. начальника ВГІСтаКБ, провідного інженеру ВГІСтаКБ та інженеру ВГІСтаКБ за результатами огляду частини об`єкту «Митна площа», інв. №072525, площею 1852 кв.м. було складено акт огляду (а.с.89, т.1), яким встановлено:

- належне позивачу майно: по периметру об`єкта встановлено огорожу з металевого профілю і опорами з елементами освітлення; покриття території - асфальтобетон;

- виявлено облаштування, що не належать позивачу: на асфальтобетонному покритті нанесена паркувальна розмітка; при в`їзді і виїзді на огороджену територію об`єкту встановлені автоматичні шлагбауми; при в`їзді на огороджену територію об`єкту встановлена модульна будова розміром 2х1,5 м. Також комісією проведено фотофіксацію стану об`єкту (а.с.90-97, т.1).

06.04.2020 позивач, з метою забезпечення паркування особистого транспорту працівників Одеської філії ДП «АМПУ» у кількості понад 50 легкових автомобілів, звернувся до Одеської міської ради з листом (а.с.103-104, т.1), в якому запропонував вирішити питання з приводу усунення перешкод у цілодобовому та безкоштовному паркуванні на спеціально обладнаній площадці, за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1.

Листом від 14.05.2020 Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради повідомив позивача щодо укладення 03.01.2019 між відповідачами спірного договору на підставі відповідних рішень Одеської міської ради (а.с.105-106, т.1).

Листом від 13.07.2020 Департамент комунальної власності Одеської міської ради за результатом розгляду запиту відповідача-2 повідомив, що рішення щодо оформлення правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою, на якій розташований паркувальний майданчик, за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1, Одеською міською радою не приймалось, разом з цим, земельна ділянка, на якій розташований цей паркувальний майданчик, відповідно до ст.83 Земельного кодексу України знаходиться у розпорядженні територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради (а.с.166, т.1).

Згідно з рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 №1251-VI (а.с.143-148, т.1), зокрема, було: затверджено Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі; затверджено типовий договір балансоутримання місць для паркування; визначено КП «Парксервіс-Одеса» уповноваженим органом по здійсненню організації та експлуатації майданчиків для платного паркування транспортних засобів та укладення договорів балансоутримання місць для паркування на території м. Одеси.

Рішенням Одеської міської ради від 16.04.2015 №6506-VI (а.с.149, т.1) було, зокрема, внесено зміни до рішення від 20.09.2011 №1251-VI, виключивши КП «Парксервіс-Одеса» з його тексту та викладено п.4 рішення в наступній редакції: «визначити Комунальне підприємство «Одестранспарксервіс» уповноваженою особою по здійсненню організації та експлуатації майданчиків для платного паркування транспортних засобів та укладення договорів балансоутримання місць для паркування на території м. Одеси».

Рішенням Одеської міської ради від 27.08.2014 №5286-VI (а.с.150-152, т.1) затверджено перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, до якого включено спеціальну земельну ділянку за місцезнаходженням: площа Митна, 1, займаною площею 1089,00 кв.м.

03.01.2019 між Комунальним підприємством «Одестранспарксервіс» (уповноважена особа) та Фізичною особою-підприємцем Моллою Інгою Олегівною (оператор) було укладено договір балансоутримання місць для паркування №72/П-КР-2019/03-01 (а.с.13-14, т.1), згідно з п.1.1. якого уповноважена особа надає право оператору організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціальна відведена автостоянка), загальною площею 1089 кв.м., що розташовані за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса.

Згідно з п.1.2. договору оператор здійснює обслуговування (експлуатацію) місць для паркування з метою надання послуг паркування та перерахування збору за місця для паркування транспортних засобів у розмірі та порядку, передбаченому Розділом 3 цього договору «Розділ і порядок розрахунків».

За умовами п. 6.1. договору сторони погодили, що термін дії договору визначається з моменту введення в експлуатацію майданчика для паркування (спеціальна відведена автостоянка) і по « 31» грудня 2019. Водночас, 27.12.2019 між відповідачами було укладено додаткову угоду №1/20 до договору (а.с.15, т.1), якою, зокрема, продовжено строк його дії по « 31» грудня 2020.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що об`єктами управління державної власності є, зокрема, державне майно, надане суб`єкту господарювання на праві господарського відання відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» єдиний реєстр об`єктів державної власності є автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду (лізинг), концесію або заставу, державних підприємств, установ та організацій, а також про корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських структур.

Згідно з ч.1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з ч.ч.1-3, 5 ст.83 ЦК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.84 ЦК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Держава набуває права власності на землю у разі: а) відчуження земельних ділянок у власників з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; б) придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; в) прийняття спадщини; г) передачі у власність державі земельних ділянок комунальної власності територіальними громадами; ґ) конфіскації земельної ділянки.

Положеннями статті 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ст. 12 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Згідно з ч. 2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до об`єктів благоустрою населених пунктів, зокрема, належать території загального користування: майдани, площі, бульвари, проспекти.

Згідно з ст. 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, право господарського відання.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з п.14.1.229 ст.14 Податкового кодексу України спеціально відведені автостоянки - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу. До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 7, 8, 23 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 03.12.2009 №1342, майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Послуги з утримання майданчиків для платного паркування надаються оператором з метою використання таких майданчиків за призначенням, а також санітарного очищення, збереження та відновлення їх відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху. Перелік основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування визначає Мінрегіон.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За умовами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позиція суду

В межах цієї справи позивачем оскаржується укладений між сторонами договір балансоутримання місць для паркування від 03.01.2019 №72/П-КР-2019/03/01, оскільки за твердженням позивача відповідач-2 надав відповідачу-1 право організувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортними засобами на місцях для паркування на об`єкті, який є частиною об`єкту «Митна площа», з інв. номером 072525, загальною площею 6200 кв.м., права та обов`язки щодо якого з 13.06.2013 перейшли до позивача в результаті реорганізації ДП «Одеський морський торговельний порт».

Проте як встановлено судом та визнається сторонами, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис щодо речового права позивача на об`єкт Митна площа за адресою: м. Одеса, площа Митна, Ѕ, а тому суд вважає, що позивачем не доведено наявність порушеного права.

Крім цього, як вбачається з пояснень відповідача-2, третьої особи-1 та змісту спірного договору останній укладений між відповідачами згідно з рішеннями третьої особи-1 щодо затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Натомість, як встановлено судом, у спірних правовідносинах між учасниками справи існує спір щодо речового права на об`єкт, частина якого використовується відповідачем-1 з метою здійснення діяльності паркування транспортних засобів на підставі спірного договору.

Суд вважає, що цей спір щодо речового права держави та господарського відання позивача на об`єкт: Митна площа за адресою: м. Одеса, площа Митна, Ѕ, є первісним, натомість не переданий на вирішення господарського суду позивачем в межах даної справи, відповідно, спори, пов`язані з володінням та користуванням зазначеним майном, є похідними відносно нього і їх заявлення до вирішення первісного спору є передчасним.

Між цим, оскільки в силу закону судом розгляд справи здійснюється в межах заявлених предмету та підстав позову, а також між сторонами спору, в якому Одеська міська рада є третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, суд відзначає, що спірні питання щодо права власності на вищевказаний об`єкт в межах даної справи судом не вирішуються. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення реєстрації за позивачем речового права на об`єкт, частина якого використовується відповідачем-1 з метою здійснення діяльності паркування транспортних засобів на підставі спірного договору, а тому за наявності невирішеного спору щодо речового права на вказаний об`єкт позивачем невірно обраний ефективний спосіб захисту права.

За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов позивача не підлягає задоволенню, судовий збір, сплачений при поданні позову, в розмірі 2102,00 грн покладається на позивача.

Частиною 13 статті 129 ГПК України передбачено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

З огляду на вищевказане, судові витрати Міністерства інфраструктури України в сумі 151,80 грн, що пов`язані з розглядом справи, не підлягають покладенню на відповідача, оскільки третя особа підтримувала позов позивача, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір за подання позову в сумі 2102,00 покласти на позивача.

3. Судові витрати Міністерства інфраструктури України в сумі 151,80 грн, що пов`язані з розглядом справи, покласти на Міністерство інфраструктури України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено 19 листопада 2020 р.

Суддя Д.О. Бездоля