ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р. Справа№ 910/4471/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Ходаківської І.П.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: Ігнатенко В.М. (ордер серія КС №728476 від 11.11.2020 року)

від відповідача: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року.

у справі № 910/4471/20 (суддя Павленка Є.В.)

позовом фізичної особи-підприємця Солодька Руслана Миколайовича

до фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни

про стягнення 119 821,70 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року фізична особа-підприємець Солодько Руслан Миколайович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни про стягнення 119 821,70 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки № 1/15, укладеного 15 січня 2020 року між ним та фізичною особою-підприємцем Лавренюк Оленою Ярославівною, позивач згідно видаткових накладних поставив у власність відповідачу продукцію на загальну суму 731 738,24 грн. Оскільки ФОП Лавренюк О.Я. взяте на себе за вказаною угодою зобов`язання по оплаті вартості цього товару виконала лише частково, заборгувавши таким чином позивачу 118 188,82 грн., просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також 1 428,89 грн. пені та 203,99 грн. трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків. Крім того, ФОП Солодько Р.М.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі № 910/4471/20 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни на користь фізичної особи-підприємця Солодька Руслана Миколайовича 117 968 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 31 коп. основної заборгованості, 203 (двісті три) грн. 06 коп. трьох процентів річних, 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн. 38 коп. пені, 2 098 (дві тисячі дев`яносто вісім) грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору, а також 9 981 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 44 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Видано наказ після набрання рішенням законної сили. У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Солодька Руслана Миколайовича про стягнення з фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни 220,51 грн. основної заборгованості та 0,38 грн. трьох процентів річних відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Лавренюк Олена Ярославівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі № 910/4471/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Солодька Руслана Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни про стягнення заборгованості, відмовити повністю. Також, Фізична особа-підприємець Лавренюк Олена Ярославівна просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 апеляційну скаргу, Фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі № 910/4471/20 та поновлено Фізичній особі-підприємцю Лавренюк Олені Ярославівні зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі № 910/4471/20, розгляд справи призначено на 07.10.2020 року. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі № 910/4471/20.

25.09.2020 року через відділ управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залищити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі № 910/4471/20 без змін.

Розпорядження № 09.1-08/3678/20 Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4471/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 р апеляційну скаргу у справі №910/4471/20передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Ходаківська І.П., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 року прийнято справу №910/4471/20 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Ходаківська І.П., Зубець Л.П. Розгляд справи №910/4471/20 призначено на 11.11.2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 року оголошено перерву у судовому засіданні по справі №910/4471/20 до 16.11.2020р.

Представник позивача у поясненнях наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

16.11.2020р. представники відповідача у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодекс) України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджас розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доказ; проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 15 січня 2020 року між ФОП Солодьком Р.М. та Лавренюк О.Я. був укладений договір поставки № 1/15, за умовами якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити передбачений цією угодою товар.

Пунктом 2.1 даного правочину встановлено, що постачання товару здійснюється за узгодженим замовленням покупця, яке він складає на підставі асортиментного переліку, запропонованого постачальником. Остаточно узгоджені сторонами найменування, кількість та ціна товару вказуються у видаткових (товарних) накладних, які після підписання представниками сторін стають невід`ємною частиною цього договору. Сторони погодили, що накладна на товар вважається належною специфікацією цього договору.

За умовами пункту 2.2 вказаної угоди дата, вказана у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником.

Відповідно до пункту 3.1 цієї угоди ціна товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатково-прибутковій накладній на поставку партії товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його поставки покупцю не допускається.

Покупець здійснює оплату отриманого товару у національній валюті України не пізніше 7 банківських днів після дати, зазначеної у видатковій накладній (пункт 3.4 договору).

Пунктом 8.1 укладеної між сторонами угоди визначено, що остання набирає чинності в день її підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2020 року. Зобов`язання сторін по договору припиняються належним виконанням.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначав, що на виконання умов вищевказаного правочину позивач згідно видаткових накладних від 15 січня 2020 року № 15/3, від 16 січня 2020 року № 16/3, від 17 січня 2020 року № 17/3, від 18 січня 2020 року № 18/3, від 20 січня 2020 року № 20/3, від 21 січня 2020 року № 21/3, від 22 січня 2020 року № 22/3, від 23 січня 2020 року № 23/3, від 24 січня 2020 року № 24/3, від 25 січня 2020 року № 25/3, від 27 січня 2020 року № 27/3, від 28 січня 2020 року № 28/3, від 29 січня 2020 року № 29/3, від 30 січня 2020 року № 30/3, від 31 січня 2020 року № 31/3, від 1 лютого 2020 року № 01/4, від 3 лютого 2020 року № 03/4, від 4 лютого 2020 року № 04/4, від 5 лютого 2020 року № 05/4, від 6 лютого 2020 року № 06/4, від 7 лютого 2020 року № 07/4, від 8 лютого 2020 року № 08/4, від 10 лютого 2020 року № 10/4, від 11 лютого 2020 року № 11/4, від 12 лютого 2020 року № 12/4, від 13 лютого 2020 року № 13/4, від 14 лютого 2020 року № 14/4, від 15 лютого 2020 року № 15/4, від 17 лютого 2020 року № 17/4, від 18 лютого 2020 року № 18/4, від 19 лютого 2020 року № 19/4, від 20 лютого 2020 року № 20/4, від 21 лютого 2020 року № 21/4, від 22 лютого 2020 року № 22/4, від 24 лютого 2020 року № 24/4, від 25 лютого 2020 року № 25/4 поставив відповідачу товар на загальну суму 731 783,24 грн. (у т.ч. ПДВ).

В апеляційній скарзі відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначив, що договір поставки від 15 січня 2020 року № 1/15 між сторонами не укладався, а наявна у матеріалах справи копія цього правочину містить підроблений підпис відповідача. В обґрунтування наведених обставин апелянт зазначає, що на момент укладення зазначеної угоди вона перебула за кордоном України та фізично не могла підписати такий договір. Крім того, відповідач посилався на невідповідність накладних, за якими позивачем поставлявся товар, вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Дане твердження відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наявну в матеріалах справи копію виданої ФОП Лавренюк О.Я. на ім`я Охріменко Олени Сергіївни нотаріально засвідченої довіреності, за якою відповідач уповноважив наведену особу, зокрема, на укладення та підписання від імені ФОП Лавренюк О.Я. будь-яких цивільно-правових договорів, а також складання та підписання первинних бухгалтерських документів. Відтак, відсутність у спірному договорі власноручного підпису відповідача не може беззаперечно свідчити про підписання цього правочину не уповноваженою особою.

Судом встановлено, що вказана угода містить відтиск печатки ФОП Лавренюк О.Я. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази втрати відповідачем цієї печатки на момент укладення договору поставки (у тому числі докази звернення останнього до правоохоронних органів з відповідною заявою тощо).

Відсутність у видаткових накладних, зокрема, назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року в справі № 910/19702/17.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Укладення між сторонами договору від 15 січня 2020 року № 1/15, а також поставки відповідачу товару саме за цим правочином підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень із зазначенням відповідного призначення платежу - "оплата за товари згідно договору № 1/15 від 15.01.2020", відповідно до яких ФОП Лавренюк О.Я. здійснювала часткове погашення наявної у неї спірної заборгованості за поставлений товар за вищезазначеною угодою на розрахунковий рахунок позивача. Факт часткової оплати цієї заборгованості з відповідним призначенням платежу відповідачем спростовано не було.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заперечень відповідача щодо не укладення між сторонами договору поставки від 15 січня 2020 року № 1/15.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором в частині поставки товару загальною вартістю 731 562,73 грн. також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди, а також здійснення покупцем часткової оплати цього товару.

В позові ФОП Солодько Р.М. вказував на те, що відповідач взятий на себе обов`язок по оплаті вартості поставленого йому товару виконав лише частково, сплативши позивачу 613 594,42 грн.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ФОП Лавренюк О.Я. своїх зобов`язань за договором поставки від 15 січня 2020 року № 1/15 остання заборгувала позивачу 117 968,31 грн.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки від 15 січня 2020 року № 1/15 у розмірі 117 968,31 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і ФОП Лавренюк О.Я. на момент розгляду справи не надала документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, таким чином вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми основного боргу є обґрунтованими. Щодо задоволення вимог позивача про стягнення з ФОП Лавренюк О.Я. основного боргу в сумі 220,51 грн. місцевим судом правомірно відмовлено.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), просив суд стягнути з відповідача 639,38 грн. пені, нарахованої на суму основного боргу в розмірі 118 188,00 грн. у період з 4 березня 2020 року по 13 березня 2020 року.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 4 статті 231 ГК України в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.5 договору поставки передбачено, що у випадку порушення строків здійснення платежів по договору (несплати, неповної оплати), покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. Нарахування пені здійснюється незалежно від строку, на який буде прострочено виконання зобов`язання, і припиняється лише в момент повного виконання покупцем зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір пені не перевищує обрахованого судом розміру цієї штрафної санкції, нарахованої на суму не наданих послуг у розмірі 117 968,31 грн. у період з 4 березня 2020 року по 13 березня 2020 року та підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку з невиконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого відповідачу товару, позивач (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), просив суд стягнути з відповідача 203,44 грн. трьох процентів річних.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 203,06 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обставини викладені фізичною особою-підприємцем Лавренюк Оленою Ярославівною в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 09.07.2020 р. у справі № 910/4471/20 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та з додержанням норм матеріального й процесуального прав, у зв`язку із чим апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на фізичну особу-підприємця Лавренюк Олену Ярославівну.

Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 09.07.2020 р. у справі № 910/4471/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на фізичну особу-підприємця Лавренюк Олену Ярославівну.

3. Матеріали справи № 910/4471/20 повернути до Господарського суду м. Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 25.11.2020року.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді І.П. Ходаківська

Л.П. Зубець