УХВАЛА

м. Київ

25.11.2020 Справа № 910/15239/20
Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» (пр-т Повітрофлотський, буд. 54, м. Київ, 03151) до Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044), Департаменту комунальної власності м. Києва Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Хрещатик, буд. 10, м. Київ, 01001), треті особи: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» (вул. Сім`ї Хохлових, буд. 15, корпус А, оф. 3, м. Київ, 04119), Товариство з обмеженою відповідальністю «Шверін» (вул. Новокостянтинівська, буд. 4А, м. Київ, 04080) про визнання недійсним пункту 32 протоколу засідання та договору про передачу майна,

В С Т А Н О В И В:

06.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла зазначена позовна заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Як вбачається із заявлених позовних вимог позивач просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 35 протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 03.10.2019 № 37/172; визнати недійсним договір від 30.10.2019 № 3076 «Про передачу майна територіальної громади мста Києва в оренду».

Позовні вимоги мотивовані незаконною передачею в оренду ТОВ «ШВЕРІН» нерухомого майна (нежитлових приміщень) загальною площею 480 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А.

Ухвалою суду від 12.10.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

27.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.11.2020. Запропоновано відповідачам у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`ять днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачам строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання пояснень третім особам щодо позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

23.11.2020 позивач подав до суду заяву про виправлення арифметичної помилки (описки).

Також, 23.11.2020 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд заборонити вчиняти будь-які дії стосовно нерухомого майна (нежитлові приміщення) загальною площею 480 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А, шляхом заборони ТОВ «ШВЕРІН» та іншим особам вчиняти певні дії, що спрямовані на проведення будь-яких будівельних робіт, в тому числі знесення, демонтування, часткове демонтування, реконструкцію, поліпшення, перепланування, добудування та руйнування нерухомого майна.

Суд, вивчивши подану заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали справи, доходить такого висновку.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 17.09.2020 у справі №910/72/20.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник зазначає, що після подання позовної заяви йому стало відомо, що на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань власності було прийнято рішення з приводу спірного нерухомого майна, а саме: відповідно до п. 34 протоколу №35/221 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 13.10.2020 було розглянуто звернення Департаменту комунальної власності м. Києва щодо надання згоди чи відмови ТОВ «ШВЕРІН» на здійснення невід`ємних поліпшень об`єктів оренди з обробкою фасадів нежитлової будівлі загальною площею 480, кв.м. по вул. Труханівській, 2, літ. А. За результатами обговорення вказаного питання Комісією вирішено погодити рішення орендодавця про надання згоди ТОВ «ШВЕРІН» на здійснення невід`ємних поліпшень.

Заявник зазначає, що у листопаді 2020 року ТОВ «ШВЕРІН» за допомогою важкої техніки намагається фактично знести нерухоме майно, що може призвести до часткової втрати державного майна, доведення його до непридатного для використання стану та суттєвого технічного переоснащення. Такі технічні зміни призведуть до неможливості використання майна за його цільовим призначенням іншими суб`єктами підприємницької діяльності.

ТОВ «Юрисконсульт» вважає, що існує зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжиття судом заходу до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Разом з тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника.

Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення ТОВ «ШВЕРІН» або іншими особами конкретних дій, спрямованих на знесення нерухомого майна чи доведення його до непридатного для використання стану та суттєвого технічного переоснащення.

При цьому позивачем не наведено фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного заходу до забезпечення позову. Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення ТОВ «ШВЕРІН» або іншими особами певних реальних дій, спрямованих на знесення нерухомого майна чи доведення його до непридатного для використання стану та суттєвого технічного переоснащення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення ТОВ «ШВЕРІН» або іншими особами на даний час певних реальних дій, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Подана заява мотивована виключно припущенням про імовірну неможливість виконання рішення суду у даній справі, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти висновку про те, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України ).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченимиГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Така правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявником (позивачем) не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поданої ним заяви, а саме: існування на даний час конкретних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, - суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали 25.11.2020

Суддя В.О. Демидов