ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.11.2020 Справа № 920/639/17
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів: головуючого судді Джепи Ю.А., судді Соп`яненко О.Ю. та судді Котельницької В.Л. за участі секретаря судового засідання Галашан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/639/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40022, ідентифікаційний код 33698892, e-mail: ),

до відповідача - Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991, e-mail: ),

про стягнення 11 790 106 грн 19 коп.,

та за зустрічним позовом: Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991, e-mail: ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40022, ідентифікаційний код 33698892, e-mail: ),

про стягнення 17 644 995 грн 70 коп.,

представники сторін:

позивача: Дубовик В.В.,

відповідача: Танчик О.М.

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 11 790 106,19 грн, нараховану у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом умов укладеного між сторонами договору № 2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, з них: 10 246 345,17 грн - основний борг, 419 581,52 грн - інфляційне збільшення суми боргу, 1 010 241,50 грн - пеня, 113 938,00 грн - 3 % річних; а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за договором перевезення вантажу (теплової енергії) в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, укладеного між сторонами, щодо оплати вартості поставленої позивачем теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року.

Відповідно до зустрічного позову відповідач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом на свою користь 25 565 915,40 грн збитків, завданих неналежним виконанням з боку відповідача за зустрічним позовом умов укладеного між сторонами договору № 2/10 від 01.09.2005, судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Зустрічні позовні вимоги обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх обов`язків з транспортування теплової енергії за вищевказаним договором, зокрема, позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідач за зустрічним позовом не забезпечив збереження теплової енергії під час її транспортування тепловими мережами, що знаходяться в користуванні відповідача за зустрічним позовом, що в свою чергу призвело до понаднормативних втрат теплової енергії у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року.

У відзиві на зустрічний позов від 18.09.2017 № 3953 представник позивача за первісним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечує, просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову повністю та зазначає, що оскільки відсутні засоби обліку для встановлення фактичних втрат в теплових мережах позивача за первісним позовом, відсутні докази порушення відповідачем за зустрічним позовом умов договору № 2/10, що призвели до понаднормативних втрат, також те, що до розрахунку збитків включено не фактичні втрати теплової енергії в теплових мережах, в межах відповідальності відповідача за первісним позовом, а величину втраченої, недовідпущеної (непоставленої) продукції, чим порушено п. 7.2.43. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 за № 71.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.10.2017 провадження у справі № 920/639/17 зупинено у зв`язку з призначенням судової економічної експертизи, а матеріали зазначеної справи надіслані для проведення економічної експертизи Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса М.С. (вул. Золочівська, 8а, м. Харків, 61177). Зазначеною ухвалою судом визначено наступний перелік питань, що потребують висновку експерта:

- Який обсяг фактичних втрат теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 року, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, мав місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?

- Яка сума збитків була заподіяна ПАТ «Сумське НВО» у випадку понаднормових втрат теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 року в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, що мали місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?

У зв`язку з поверненням матеріалів справи № 920/639/17 та надходження висновку № 20350/20869/15392 комплексної судової інженерно-технічної та комісійної економічної експертизи від 06.07.2018, ухвалою Господарського суду Сумської області від 13.08.2018 провадження у справі № 920/639/17 поновлено та призначено підготовче судове засідання на 10.09.2018, 12:00.

Відповідно до висновку № 20350/20869/15392 комплексної судової інженерно-технічної та комісійної економічної експертизи від 06.07.2018 судові експерти зазначають, що відсутність необхідних вихідних даних стосовно фактичного обсягу теплової енергії, яка була передана в період з грудня 2015 року по березень 2016 року ПАТ «Сумське НВО» в мережі ТОВ «Сумитеплоенерго» для її транспортування споживачам, унеможливлює визначення обсягу фактичних втрат за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005. в межах компетенції судових експертів - економістів підтвердити «Розрахунки збитків ПАТ «Сумське НВО», що виникли у зв`язку з понаднормативними втратами при транспортуванні теплової енергії тепловими мережами ТОВ «Сумитеплоенерго» за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року на загальну суму 25 565 915,35 грн та визначити суму збитку не надається можливим, в зв`язку з тим, що судовому експерту при проведенні інженерно-технічного дослідження не можливо встановити обсяг фактичних та понаднормативних втрат при транспортуванні теплової енергії тепловими мережами ТОВ «Сумитеплоенерго» за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року.

Відповідачем за первісним позовом подано заяву № 18-7/1286 від 04.10.2018 про призначення повторної експертизи, в якій він просить суд призначити у справі повторну комплексну судову експертизу з наступних питань:

1) Який обсяг фактичних втрат теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 року, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, мав місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?

2) Яка сума збитків була заподіяна ПАТ «Сумське НВО» у випадку понаднормових втрат теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, що мали місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?

Проведення повторної експертизи просить доручити ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» (вул. Січових стрільців, 37-41, м. Київ, Україна, 04053) за рахунок Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» з послідуючим розподілом судових витрат за результатами розгляду справи.

Своє клопотання відповідач обґрунтовує тим, що наданий висновок судової експертизи № 20350/20869/15392 від 06.07.2018 не відповідає на поставлене судом запитання №1: «Який обсяг фактичних втрат теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005 року, мав місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?». Так, у зазначеному вище висновку судової експертизи, в частині інженерно-технічного дослідження, проведеного експертом Сабадашем Володимиром Вікторовичем, у якості відповіді на поставлене питання зазначено, що «відсутність необхідних вихідних даних стосовно фактичного обсягу теплової енергії, яка була передана в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року ПАТ «Сумське НВО» в мережі ТОВ «Сумитеплоенерго» для її транспортування споживачам, унеможливлює визначення обсягу фактичних втрат за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005». Тобто, у висновку експерт фактично не надає відповіді на поставлене запитання, а повідомляє про неможливість надання такої відповіді у зв`язку з недостатністю обсягу наданих матеріалів та інформації.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 04.10.2018 провадження у справі № 920/639/17 зупинено у зв`язку з призначенням повторної комплексної судової економічної експертизи, а матеріали зазначеної справи надіслані для проведення повторної експертизи ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива». Зазначеною ухвалою судом визначено наступний перелік питань, що потребують висновку експерта:

- Який обсяг фактичних втрат теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, мав місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?

- Яка сума збитків була заподіяна ПАТ «Сумське НВО» у випадку понаднормових втрат теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, що мали місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?

У зв`язку з поверненням матеріалів справи № 920/639/17 та надходження висновку № 12/20 судової інженерно-технічної експертизи від 22.01.2020, ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 провадження у справі № 920/639/17 поновлено та призначено підготовче судове засідання на 12.02.2020, 12:00.

Відповідно до висновку № 12/20 судової інженерно-технічної експертизи від 22.01.2020, обсяг фактичних втрат теплової енергії АТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005 у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, міг складати 52420,78 Гкал (у жовтні, листопаді і грудні 2016 року, відповідно 6338,60 Гкал, 10026,29 Гкал і 10926,24 Гкал, а у січні, лютому і березні 2017 року - 9126,19 Гкал, 8389,49 Гкал і 7613,97 Гакл), з них обсяг понаднормативних втрат тепла - 16895,69 Гкал (у жовтні, листопаді і грудні 2016 року, відповідно 3274,00 Гкал, 4315,42 Гкал і 3953,71 Гкал, а у січні, лютому і березні 2017 року - 2151,63 Гкал, 2561,52 Гкал і 639,41 Гкал). Проведення експертних досліджень по другому питанню не можливо з причини вказаної в дослідницькій частині висновку.

Представник позивача за первісним позовом подав письмові пояснення від 11.02.2020 № 733 з урахуванням висновку повторної експертизи від 12/20 від 22.01.2020 на обґрунтування своєї позиції у справі, де останній зазначає, що висновок повторної експертизи не підтверджує факту наявності понаднормативних втрат теплової енергії в теплових мережах, належних на праві користування позивачеві за первісними позовом, а також факту завдання збитків відповідачу за первісним позовом позивачем за первісним позовом.

Представник відповідача за первісним позовом подав заяву від 12.02.2020 № 17-8/104 (вх. № 490к від 12.02.2020) про зменшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, відповідно до якої просить суд стягнути з ТОВ «Сумиобленерго» на свою користь збитки у розмірі 17 644 995,70 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Також представником відповідача за первісним позовом подано заяву від 12.02.2020 № 18-7/99 (вх. № 486к від 12.02.2020) про застосування строків позовної давності, відповідно до якої, просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «Сумитеплоенерго» у справі № 920/639/17 та відмовити у задоволенні позовних вимог по первісному позову у справі в частині заборгованості за актами приймання-передачі виконаних робіт №№ 1441, 1442, 1443 та 1444 від 31.10.2016 на загальну суму 688 747,46 грн, №№ 1649, 1650, 1651 та 1652 від 30.11.2016 на загальну суму 1 784 310,09 грн, №№ 1858, 1859, 1860 та 1861 від 31.12.2016 на загальну суму 2 218 907,19 грн, а всього 4 691 964,74 грн у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Крім цього, представником останнього подано клопотання від 12.02.2020 № 18-7/101 (вх. № 485к від 12.02.2020) про призначення додаткової експертизи у справі, відповідно до якого просить суд призначити у справі додаткову судову економічну експертизу з наступного питання: «Яка сума збитків була заподіяна АТ «Сумське НВО» у зв`язку з понаднормовими втратами теплової енергії ПАТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, що мали місце в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року?». Проведення додаткової експертизи просить доручити ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» (вул. Січових стрільців, 37-41, м. Київ, 04053) за рахунок Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» з наступним розподілом судових витрат за результатами розгляду справи.

Вищезазначені заяви представника Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» були прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів цієї справи.

Ухвалою від 12.02.2020 у справі № 920/639/17 постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; відкласти підготовче засідання на 04.03.2020, 12:00.

Представник позивача за первісним позовом подав відзив від 03.03.2020 № 1176 (вх. № 1978 від 03.03.2020) на заяву відповідача за первісним позовом про зменшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, де зазначає, що заява відповідача за первісним позовом про зменшення розміру зустрічних позовних вимог є необґрунтованою та суперечить вимогам частини другої статті 180 ГПК України.

Також представником позивача за первісним позовом подано до суду письмові заперечення № 1177 від 03.03.2020 (вх. № 1976 від 03.03.2020) проти заяви відповідача за первісним позовом про застосування строків позовної давності, де просить суд відмовити у задоволенні заяви відповідача за первісним позовом про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позовна заява подана позивачем за первісним позовом в межах трирічного строку позовної давності.

Окрім наведеного представником позивача за первісним позовом подано до суду письмові заперечення № 1175 від 03.03.2020 (вх. № 1977 від 03.03.2020) проти клопотання відповідача за первісним позовом про призначення додаткової експертизи, де зазначає, що клопотання відповідача за первісним позовом про призначення додаткової експертизи не стосується предмету спору і направлене на умисне затягування розгляду справи.

Зазначені відзив та письмові заперечення представника позивача за первісним позовом прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача за первісним позовом подав до суду додаткові пояснення № 18-7/184 від 04.03.2020 (вх. № 2007 від 04.03.2020), де зазначає, що висновком судової експертизи підтверджується наявність понаднормативних втрат теплової енергії АТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року; також висновком визначається чіткий обсяг відповідних втрат - 16895,69 Гкал. Таким чином представник відповідача за первісним позовом зазначає, що висновок повторної експертизи підтверджує зустрічні позовні вимоги.

Зазначені додаткові пояснення представника відповідача за первісним позовом були прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, судом, ухвалою від 04.03.2020 у справі № 920/639/17 судом постановлено заяву представника відповідача за первісним позовом від 12.02.2020 № 17-8/104 (вх. № 490к від 12.02.2020) про зменшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом задовольнити; в задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом про призначення додаткової експертизи відмовити; закрити підготовче провадження у справі та призначити справу № 920/639/17 до судового розгляду по суті на 06.04.2020, 11:00, а ухвалою від 06.04.2020 у зазначеній справі судом постановлено відкласти розгляд справи по суті на 04.05.2020, 12:00.

Від представника відповідача за первісним позовом до суду надійшло клопотання від 30.04.2020 № 18-7/365 (вх. № 3527/20) про залишення первісного позову без розгляду, в якому представник відповідача за первісним позовом зазначає, що представник позивача в судове засідання по суті 06.04.2020 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив та не подав до суду зави про розгляд справи за його відсутності, тому керуючись положеннями частини четвертої статті 202, пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, представник відповідача за первісним позовом просить суд залишити первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991, e-mail: ), про стягнення 11790106,19 грн, без розгляду, про що постановити відповідну ухвалу.

Ухвалою від 04.05.2020 постановлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом - Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991) від 30.04.2020 № 18-7/365 (вх. № 3527/20) про залишення первісного позову без розгляду відмовити. Клопотання представника відповідача за первісним позовом - Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991) від 30.04.2020 № 18-7/364 (вх. № 1394к) про відкладення розгляду справи задовольнити. Відкласти розгляд справи по суті на 27.05.2020, 10:30.

27.05.2020 розгляд зазначеної справи по суті не відбувся у зв`язку з відпусткою судді - члена колегії Котельницької В.Л., що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою від 09.06.2020 постановлено призначити розгляд справи по суті на 24.06.2020, 14:30 з повідомленням сторін.

В судовому засіданні 24.06.2020 судом оголошено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судому розгляді справи по суті на 01.07.2020; 15:00, а також ухвалами від 24.06.2020 судом постановлено відмовити у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про відкладення розгляду справи по суті та повідомити відповідача за первісним позовом про дату, місце та час судового засідання для розгляду справи по суті, призначеного на 01.07.2020; 15:00; судове засідання розпочати зі стадії вступного слова відповідача.

В судовому засіданні 01.07.2020 судом оголошено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судому розгляді справи по суті на 08.07.2020; 15:00.

08.07.2020 розгляд зазначеної справи не відбувся у зв`язку з відрядження судді Джепи Ю.А. з 07.07.2020 по 10.07.2020, що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

У період з 13.07.2020 по 27.07.2020 та з 03.08.2020 по 14.08.2020 суддя Джепа Ю.А. перебувала у відпустці, у період з 17.07.2020 по 31.07.2020 суддя Котельницька В.Л. перебувала у відпустці, а також у період з 03.08.2020 по 17.08.2020 суддя Соп`яненко О.Ю. перебувала у відпустці.

Ухвалою від 18.08.2020 постановлено призначити розгляд справи № 920/639/17 по суті в судове засідання на 11.09.2020, 11:00.

У судовому засідання 11.09.2020 оголошено перерву до 09.10.2020, 11:00, судове засідання розпочнеться зі стадії дослідження доказів 4-го тому справи.

09.10.2020 розгляд зазначеної справи не відбувся у зв`язку з лікарняним судді - члена колегії Соп`яненко О.Ю., що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Враховуючи закриття лікарняного листа та вихід на роботу судді-члена судової колегії Соп`яненко О.Ю., а також положення частини тринадцятої статті 32 ГПК України, суд ухвалою від 22.10.2020 призначив справу № 920/639/17 до розгляду по суті в судовому засіданні на 13.11.2020, 11:00 з повідомленням учасників справи.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні по суті 13.11.2020 представник позивача за первісним позовом усно зазначив, що підтримує заявлені первісні позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, а також зазначив, що проти задоволенні зустрічного позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні по суті усно наголосив, що проти первісного позову заперечує, підтримує зустрічні позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру зустрічних позовних вимог та наполягає на їх задоволенні судом.

Судовий процес на виконання статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні по суті 13.11.2020 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступні обставини справи.

Між сторонами у справі 01.09.2005 укладено договір № 2/10 (в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005 - перевезення вантажу (теплової енергії), (далі -договір № 2/10).

Відповідно до п. 1.1 договору № 2/10 позивач за первісним позовом (перевізник) зобов`язується доставити ввірений йому відповідачем за первісним позовом (відправник) вантаж - теплову енергію в теплоносії - гарячій воді в пункти призначення - на вказані у п. 3.9 договору № 2/10 об`єкти юридичних та фізичних осіб - споживачів житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - споживачі або абоненти), а відповідач за первісним позовом зобов`язується сплачувати позивачу за первісним позовом за перевезення теплової енергії встановлену п. 2.2 договору № 2/10 плату на умовах, в порядку та в строки, встановлені даним договором.

Позивач за первісним позовом та відповідач за первісним позовом погодили в договорі № 2/10 наступний порядок приймання-передачі теплової енергії. Відповідно до п. 3.10 договору № 2/10 приймання-передача теплової енергії здійснюється щомісячно повноваженими представниками сторін. При прийманні-передачі теплової енергії відповідач за первісним позовом до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний передати позивачу за первісним позовом акт приймання-передачі теплової енергії, у двох примірниках, підписаних з боку відповідача за первісним позовом (п. 3.11 договору № 2/10).

Протягом 3-х календарних днів після закінчення розрахункового місяця, позивач за первісним позовом зобов`язаний підписати зі свого боку та передати відповідачу за первісним позовом з рук в руки один примірник акту приймання-передачі теплової енергії разом із податковою накладною та актом виконаних робіт підписаним зі свого боку, у двох примірниках (п. 3.12 договору № 2/10).

Відповідач за первісним позовом протягом 3-х днів з дня отримання вказаних у п. 3.12 договору № 2/10 документів зобов`язаний прийняти результати робіт з перевезення теплової енергії, підписати акт приймання-передачі виконаних робіт та один його примірник передати позивачу за первісним позовом або мотивовано відмовитися від прийняття результатів робіт з перевезення теплової енергії.

У випадку мотивованої відмови від прийому результатів робіт з перевезення теплової енергії, сторонами протягом 2-х днів з моменту відмови укладається акт з переліком порушень (недоліків) результатів робіт з перевезення теплової енергії та строків на їх усунення. Після усунення порушень (недоліків), вказаних в акті, відповідач за первісним позовом зобов`язаний прийняти результати робіт з перевезення теплової енергії у вищенаведеному порядку.

Підписані сторонами акт приймання-передачі теплової енергії та акт приймання-передачі виконаних робіт є підтвердженням того, що перевезення теплової енергії є здійсненим і позивач за первісним позовом передав відповідачу за первісним позовом теплову енергію після її перевезення (п. 3.13 договору № 2/10).

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.07.2015 у справі №920/1332/14 внесені зміни до договору № 2/10 - у назві договору, в тексті договору, в додатках, додаткових договорах до договору, в усіх відмінках та значеннях. Суд вирішив замінити: Відправник на Теплогенеруюча компанія; Перевізник на Теплотранспортуюча компанія; перевезення на транспортування; вантаж на теплова енергія; перевезення вантажу (теплової енергії) на транспортування теплової енергії; провізна плата на плата за транспортування теплової енергії; період перевезення на період транспортування.

Згідно з п. 2.4 договору № 2/10, в редакції додаткового договору від 14.02.2017, теплогенеруюча компанія щомісячно до 25 числа місяця наступного за місяцем надання послуг здійснює оплату згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) на підставі рахунку на оплату, наданого теплотранспортуючою компанією.

Пунктом 4.5.1 договору № 2/10 на відповідача за первісним позовом покладається обов`язок оплачувати провізну плату.

Позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № 2/10 з жовтня 2016 року по квітень 2017 року.

Факт виконання позивачем за первісним позовом зобов`язання за договором № 2/10 з жовтня 2016 року по квітень 2017 року повністю підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг)

Акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) підписані уповноваженими посадовими особами позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, не містять будь-яких зауважень, заперечень чи відмови від прийняття послуг, а отже зазначені акти, відповідно до п. 3.13 договору № 2/10, є підтвердженням належного виконання позивачем за первісним позовом та прийняття відповідачем за первісним позовом зобов`язання за договором № 2/10.

На виконання умов договору позивачем за первісним позовом направлено відповідачу за первісним позовом рахунки на оплату разом із супровідними листами.

Відповідно до позовної заяви вартість послуг з перевезення теплової енергії, наданих позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року становить 10 246 345,17 грн, проте відповідач за первісним позовом не виконав зобов`язання, покладені на нього пунктами 2.4, 4.5.1 договору № 2/10 та не сплатив позивачу кошти за перевезення теплової енергії.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 21 Закону України «Про транспорт» передбачено, що єдину транспортну систему України становлять: транспорт загального користування (залізничний, морський, річковий, автомобільний і авіаційний, а також міський електротранспорт, у тому числі метрополітен); промисловий залізничний транспорт; відомчий транспорт; трубопровідний транспорт; шляхи сполучення загального користування.

Водночас статтею 37 цього ж Закону визначено, що відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України «Про трубопровідний транспорт» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про трубопровідний транспорт» він визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності трубопровідного транспорту.

Систему трубопровідного транспорту України становлять: магістральний трубопровідний транспорт; промисловий трубопровідний транспорт (стаття 2 Закону України «Про трубопровідний транспорт»), а відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України «Про транспорт», цим Законом та іншими актами законодавства України (стаття 3 Закону України «Про трубопровідний транспорт»).

Статтею 12 Закону України «Про трубопровідний транспорт» передбачено, що господарська діяльність підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту визначається цим Законом та іншими актами законодавства України.

Підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів.

Економічні та соціальні відносини підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту, що виникають у процесі їх діяльності, ґрунтуються на принципах взаємної вигоди.

При цьому, магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

Згідно частини першої статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частиною третьою статті 306 Господарського кодексу України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до частини п`ятої статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Судом установлено, що між сторонами укладений 01.09.2005 договір № 2/10 (в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005) перевезення вантажу (теплової енергії).

Ураховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення вантажу (теплової енергії) трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів закріплене в статті 306 ГК України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України «Про транспорт», «Про трубопровідний транспорт» та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 1 частини першої статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

За правилами частини шостої статті 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України.

Факт надання позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом послуг з перевезення теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року на загальну суму 10 246 345,17 грн повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за вищезазначений період.

Представником відповідача за первісним позовом подано заяву від 12.02.2020 № 18-7/99 (вх. № 486к від 12.02.2020) про застосування строків позовної давності, відповідно до якої, просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «Сумитеплоенерго» у справі № 920/639/17 та відмовити у задоволенні позовних вимог по первісному позову у справі в частині заборгованості за актами приймання-передачі виконаних робіт №№ 1441, 1442, 1443 та 1444 від 31.10.2016 на загальну суму 688 747,46 грн, №№ 1649, 1650, 1651 та 1652 від 30.11.2016 на загальну суму 1 784 310,09 грн, №№ 1858, 1859, 1860 та 1861 від 31.12.2016 на загальну суму 2 218 907,19 грн, а всього 4 691 964,74 грн у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Суд, розглянувши матеріали первісного позву, дійшов висновку про обґрунтованість заяви представника відповідача за первісним позовом про застосування строків позовної давності з огляду на наступне.

Предметом первісного позову у справі є стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованості за договором від 01.09.2005 № 2/10 (в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005) перевезення вантажу (теплової енергії) за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року.

Пунктом 2.4 договору № 2/10 передбачено, що відповідач за первісним позовом здійснює оплату у розмірі 100 % загальної вартості договору на банківський рахунок перевізника (позивача за первісним позовом) частками (платежами), кожну з яких, у розмірі 100 % провізної плати за минулий (розрахунковий) місяць перевезення теплової енергії, - протягом 15-ти днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт у минулому місяці.

Частиною п`ятою статті 315 ГК України визначено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Ураховуючи наведене суд зазначає, що позивач за первісним позовом мав звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за договором перевезення вантажу (теплової енергії) протягом шести місяців щодо кожного окремого акту приймання-передачі виконаних робіт за цим договором.

Так, зокрема позивач за первісним позовом мав право звернутися до суду для стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за актами приймання-передачі виконаних робіт за договором № 2/10 від 31.10.2016 №№ 1441, 1442, 1443 та 1444 на загальну суму 688 747,46 грн у строк до 30.04.2017; за актами приймання-передачі виконаних робіт за договором № 2/10 від 30.11.2016 №№ 1649, 1650, 1651 та 1652 на загальну суму 1 784 310,09 грн у строк до 30.05.2017; за актами приймання-передачі виконаних робіт за договором № 2/10 від 31.12.2016 №№ 1858, 1859, 1860 та 1861 на загальну суму 2 218 907,19 грн у строк до 30.06.2017. Проте позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за договором від 01.09.2005 № 2/10 перевезення вантажу (теплової енергії), в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, лише 12.07.2017, тобто з порушенням строків позовної давності щодо заборгованості по вищевказаним актам.

У такий спосіб, судова колегія доходить висновку, що положення частини п`ятої статті 315 ГК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин та доводи відповідача за первісним позовом в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи наведені обставини, зокрема те, заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за договором № 2/10 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зазначений факт відповідачем за первісним позовом не спростовується, проте приймаючи до уваги заяву представника відповідача за первісним позовом про застосування позовної давності, суд прийшов до висновку про задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованості за перевезення теплової енергії за договором № 2/10 в сумі 5554380,43 грн на підставі статей 526, 629, 925 Цивільного кодексу України, а в іншій частині первісних позовних вимог щодо стягнення заборгованості за перевезення теплової енергії за договором № 2/10 в сумі 4691964,74 грн суд відмовляє у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

При цьому, суд у вирішенні питання застосування строків позовної давності не покладає в основу висновків посилання сторін на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в справах № 920/180/19 та 920/50/18, оскільки висновки у ніх є відмінними, з огляду на те, що правовідносини, які склались у зазначених справах є різними та відрізняються від правовідносин сторін у даній справі № 920/639/17 за сторонами, предметом та/або підставами звернення з позовами.

Зокрема, у справі № 920/180/19 йдеться про транпортування трубопроводами газу, однак здійснено висновок про обгрунтованість застосування ст. 315 ГК України; в справі № 920/50/18 предметом є переміщення теплової енергії, однак це переддоговірний спір - з вимогою укладення договору, в той час у даній справі № 920/639/17 сторони уклали конкретний договір, погодили всі умови, в тому числі визначили (в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005), що це правовідносини перевезення вантажу (теплової енергії), за яким позивач за первісним позовом (перевізник) зобов`язується доставити ввірений йому відповідачем за первісним позовом (відправник) вантаж - теплову енергію в теплоносії - гарячій воді в пункти призначення - на вказані у п. 3.9 договору № 2/10 об`єкти юридичних та фізичних осіб - споживачів житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - споживачі або абоненти).

Ураховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, з огляду на визначену ст. 627 ЦК України свободу договору, об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів, закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про трубопровідний транспорт", "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

У такий спосіб, судова колегія доходить висновку, що положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України підлягають застосуванню до спірних правовідносин та доводи відповідача за первісним позовом в цій частині є обґрунтованими.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем за первісним позовом нараховано відповідачеві за первісним позовом пеню в сумі 1010241,50 грн, інфляційне збільшення суми боргу в сумі 419581,52 грн та 3 % річних в сумі 113938,00 грн.

Умовами укладеного договору (пунктом 6.2) сторонами узгоджено, що у випадку несвоєчасної оплати, відповідач за первісним позовом сплачує позивачу за первісним позовом, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день заборгованості.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Згідно статей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якщо це встановлено договором або законом, а стаття 547 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, під пенею розуміється грошова сума, яка встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частина шоста статті 232 Цивільного кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пеня та інші нарахування у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимоги кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Позивачем за первісним позовом у позовній заяві зазначено, що обґрунтований розрахунок пені в сумі 1010241,50 грн, інфляційного збільшення суми боргу в сумі 419581,52 грн та 3 % річних в сумі 113938,00 грн останнім додано до позовної заяви. Проте, як встановлено судом, позивачем не додано та матеріали цієї справи не містять такого розрахунку із зазначення періодів нарахування пені, інфляційних та річних.

З огляду на те, що суд повинен лише перевірити правильність нарахування позивачем за первісним позовом пені, інфляційних та річних, й не може встановлювати періоди нарахування пені, інфляційних та річних, тобто фактично встановлювати межі позовних вимог, а також, що відповідач має право на здійснення контрозрахунку та заперечення правільності нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом пені в сумі 1010241,50 грн, інфляційного збільшення суми боргу в сумі 419581,52 грн та 3 % річних в сумі 113938,00 грн задоволенню не підлягають.

Стосовно зустрічних позовних вимог відповідача за первісним позовом суд зазначає наступне.

ПАТ «Сумське НВО» (позивач за зустрічним позовом) подано до ТОВ «Сумитеплоенерго» (відповідач за зустрічним позовом) зустрічний позов про стягнення збитків у сумі 25565915,40 грн за порушення умов договору транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005.

Згідно з пунктом 1.1. договору № 2/10 відповідач за зустрічним позовом зобов`язався транспортувати теплову енергію від межи розподілу балансової належності теплових мереж до об`єктів юридичних та фізичних осіб - споживачів житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання позивача за зустрічним позовом.

Пунктом 1.3. договору № 2/10 визначено, що межі розподілу балансової належності та межі розподілу експлуатаційної відповідальності за стан теплових мереж вказані в акті розмежування балансової належності теплових мереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є до додатком № 2 до договору № 2/10, а перелік об`єктів споживачів позивача за зустрічним позовом (надалі - споживачі) визначений в додатку № 9 до договору № 2/10. Перелік магістральних та внутрішньоквартальних теплових мереж, якими здійснюється транспортування теплової енергії визначено додатками № 1.1 та 1.2. до договору № 2/10.

Умовами договору № 2/10 передбачено, що транспортування теплової енергії магістральними та внутрішньо квартальними мережами відбувається від теплової камери - ГК 605 відповідача за зустрічним позовом до зовнішньої стіни об`єктів споживачів. Таким чином, як ТК 605 так і зовнішня стіна об`єктів споживачів є межею розподілу відповідальності сторін за договором № 2/10.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення це послуги, спрямовані на задоволення потреб споживача у гарячій воді та у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири/будинку, які надаються виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання та внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Рішенням Виконкому Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 позивач за зустрічним позовом визначений виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і надає ці послуги споживачам з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання та теплопостачання.

Фактично теплова енергія позивача за зустрічним позовом транспортується трьома етапами:

1) від колектора, який знаходиться на його території до межі розподілу балансової належності теплових мереж - ТК 605. Фактичні втрати теплової енергії на цій ділянці неможливо встановити за відсутністю приладу обліку на межі розподілу балансової належності ТК 605.

2) від ТК 605 до зовнішньої стіни об`єктів споживачів. Фактичні втрати теплової енергії в магістральних та внутрішньоквартальних теплових неможливо встановити за відсутністю приладу обліку на межі розподілу балансової належності ТК 605 та не відсутністю оснащення 100% загальнобудинковими приладами обліку теплової енергії об`єктів споживачів.

3) внутрішньобудинковими системами гарячого водопостачання та теплопостачання. Фактичні втрати теплової енергії неможливо встановити на цій ділянці за відсутністю загально будинкових приладів обліку теплової енергії на всіх об`єктах споживачів та відсутністю приладів обліку в приміщенні споживачів.

Пунктом 7.2.43. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 за № 71 (надалі - Правила) передбачено, що облік відпускання і використання теплової енергії має здійснюватися у вузлі обліку теплової енергії, організованому на межі розділу теплових мереж між теплопостачальною організацією та споживачем.

У разі організації вузла обліку не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів.

Здійснюючи розрахунок збитків позивач за зустрічним позовом брав не розмір фактичних понаднормативних втрат в магістральних теплових мережах, а порахував понаднормативні втрати теплової енергії як величину втраченої, недовідпущеної (непоставленої) продукції, у чому і полягають збитки. Збитки виникли внаслідок недовідпуску теплової енергії споживачам, тобто у разі відсутності понаднормативних втрат (тобто належного виконання зобов`язання без нормативних втрат), ця продукція була б відпущена споживачам (отримана споживачем) і відповідно ними сплачена, однак споживачі цієї продукції не отримали, вона втрачена при транспортуванні.

Окрім того, до розрахунку збитків позивач за зустрічним позовом безпідставно включив фактичні втрати у внутрішньобудинкових системах гарячого водопостачання та теплопостачання споживачів оскільки відповідач за зустрічним позовом не експлуатує ці мережі і не відповідає за їх стан.

Також до розрахунку збитків безпідставно включені фактичні втрати у власних теплових мережах позивача за зустрічним позовом, оскільки відповідальність за їх стан несе сам позивач за зустрічним позовом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, завдання збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Проте, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, не надано доказів вини, також не доведено завдання збитків саме відповідачем за зустрічним позовом.

Листом № 4203 від 09.11.2016 відповідач за зустрічним позовом повідомив позивача за зустрічним позовом про те, що не погоджується з вказаними в акті приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2016 року втратами теплової енергії в об`ємі 10513,997 Гкал, що у відсотках становить 44,66 %. Оскільки, відповідно до тарифів, затверджених Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах в межах території обслуговування ТОВ «Сумитеплоенерго» в зоні обслуговування споживачів «Котельня ППВ» ПАТ «Сумське НВО» складають 13,9 % в рік, в тому числі 27,92 % в жовтні місяці 2016 року. Враховуючи наведене, ТОВ «Сумитеплоенерго» прийнято до розрахунків лише кількість спожитої споживачами ПАТ «Сумське НВО» теплової енергії в кількості 13029,653 Гкал.

Листом № 4962 від 08.12.2016 відповідач за зустрічним позовом повідомив позивача за зустрічним позовом про те, що не погоджується з вказаними в акті приймання-передачі теплової енергії за листопад 2016 року втратами теплової енергії в об`ємі 10126,797 Гкал, що у відсотках становить 23,08 %. Оскільки, відповідно до тарифів, затверджених Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах в межах території обслуговування ТОВ «Сумитеплоенерго» в зоні обслуговування споживачів «Котельня ППВ» ПАТ «Сумське НВО» складають 13,9 % в рік, в тому числі 15,23 % в листопаді місяці 2016 року. Враховуючи наведене, ТОВ «Сумитеплоенерго» прийнято до розрахунків лише кількість спожитої споживачами ПАТ «Сумське НВО» теплової енергії в кількості 39819,975 Гкал.

Листом № 32 від 05.01.2017 відповідач за зустрічним позовом повідомив позивача за зустрічним позовом по те, що не погоджується з вказаними в акті приймання-передачі теплової енергії за грудень 2016 року втратами теплової енергії в об`ємі 11646,066 Гкал, що у відсотках становить 21,73 %. Оскільки, відповідно до тарифів, затверджених Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах в межах території обслуговування ТОВ «Сумитеплоенерго» в зоні обслуговування споживачів «Котельня ППВ» ПАТ «Сумське НВО» складають 13,9 % в рік, в тому числі 12,06 % в грудні місяці 2016 року. Враховуючи наведене, ТОВ «Сумитеплоенерго» прийнято до розрахунків лише кількість спожитої споживачами ПАТ «Сумське НВО» теплової енергії в кількості 41936,634 Гкал.

Листом № 635 від 07.02.2017 відповідач за зустрічним позовом повідомив позивача за зустрічним позовом про те, що не погоджується з вказаними в акті приймання-передачі теплової енергії за січень 2017 року втратами теплової енергії в об`ємі 16314,995 Гкал, що у відсотках становить 21,73 %. Оскільки, відповідно до тарифів, затверджених Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах в межах території обслуговування ТОВ «Сумитеплоенерго» в зоні обслуговування споживачів «Котельня ППВ» ПАТ «Сумське НВО» складають 13,9 % в рік, в тому числі 11,05 % в січні місяці 2017 року. Враховуючи наведене, ТОВ «Сумитеплоенерго» прийнято до розрахунків лише кількість спожитої споживачами ПАТ «Сумське НВО» теплової енергії в кількості 37 281,805 Гкал.

Листом № 1184 від 07.03.2017 відповідач за зустрічним позовом повідомив позивача за зустрічним позовом про те, що не погоджується з вказаними в акті приймання-передачі теплової енергії за лютий 2017 року втратами теплової енергії в об`ємі 7278,818 Гкал, що у відсотках становить 16,25 %. Оскільки, відповідно до тарифів, затверджених Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах в межах території обслуговування ТОВ «Сумитеплоенерго» в зоні обслуговування споживачів «Котельня ППВ» ПАТ «Сумське НВО» складають 13,9 % в рік, в тому числі 11,22 % в лютому місяці 2017 року. Враховуючи наведене, ТОВ «Сумитеплоенерго» прийнято до розрахунків лише кількість спожитої споживачами ПАТ «Сумське НВО» теплової енергії в кількості 37 503,202 Гкал.

Листом № 1830 від 18.04.2017 відповідач за зустрічним позовом повідомив позивача за зустрічним позовом про те, що не погоджується з вказаними в акті приймання-передачі теплової енергії за березень 2017 року втратами теплової енергії в об`ємі 8132,128 Гкал, що у відсотках становить 24,75 %. Оскільки, відповідно до тарифів, затверджених Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах в межах території обслуговування ТОВ «Сумитеплоенерго» в зоні обслуговування споживачів «Котельня ППВ» ПАТ «Сумське НВО» складають 13,9 % в рік, в тому числі 14,63 % в березні місяці 2017 року. Враховуючи наведене, ТОВ «Сумитеплоенерго» прийнято до розрахунків лише кількість спожитої споживачами ПАТ «Сумське НВО» теплової енергії в кількості 24 723,382 Гкал.

Житлові будинки в зоні відповідальності ПАТ «Сумське НВО» не оснащені приладами обліку теплової енергії 100 %, визначити фактичні теплові втрати в тепловій мережі ТОВ «Сумитеплоенерго» неможливо. Відповідно до п. 2.6 Постанови НКРЕКП «Про затвердження порядку формування тарифу на теплову енергію» № 377 втрати теплової енергії в процесі її транспортування тепловими мережами здійснюються в установленому законодавством порядку відповідно до методик та інших нормативних документів з нормування втрат. Оскільки визначити фактичні втрати теплової енергії в тепловій мережі неможливо - приймаються розрахункові втрати теплової енергії ТОВ «Сумитеплоенерго».

Ураховуючи наведене, оскільки відсутні засоби обліку для встановлення фактичних втрат в теплових мережах відповідача за зустрічним позовом, відсутні докази порушення відповідачем за зустрічним позовом умов договору № 2/10, що призвели до понаднормативних втрат, також те, що до розрахунку збитків включено не фактичні втрати теплової енергії в теплових мережах, в межах відповідальності Відповідача за первісним позовом, а величину втраченої, недовідпущеної (непоставленої) продукції, чим порушено п. 7.2.43. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 за № 71, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними.

Ухвалою суду від 11.10.2017 у цій справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Відповідно до висновку № 20350/20869/15392 комплексної судової інженерно-технічної та комісійної економічної експертизи від 06.07.2018 судові експерти зазначають, що відсутність необхідних вихідних даних стосовно фактичного обсягу теплової енергії, яка була передана в період з грудня 2015 року по березень 2016 року ПАТ «Сумське НВО» в мережі ТОВ «Сумитеплоенерго» для її транспортування споживачам, унеможливлює визначення обсягу фактичних втрат за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005. в межах компетенції судових експертів - економістів підтвердити «Розрахунки збитків ПАТ «Сумське НВО», що виникли у зв`язку з понаднормативними втратами при транспортуванні теплової енергії тепловими мережами ТОВ «Сумитеплоенерго» за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року на загальну суму 25565915,35 грн та визначити суму збитку не надається можливим, в зв`язку з тим, що судовому експерту при проведенні інженерно-технічного дослідження не можливо встановити обсяг фактичних та понаднормативних втрат при транспортуванні теплової енергії тепловими мережами ТОВ «Сумитеплоенерго» за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року.

Висновком судової експертизи не підтверджено наведені позивачем за зустрічним позовом у зустрічному позові твердження стосовного того, що в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року обсяг понаднормативних втрат теплової енергії в теплових мережах, належних на праві користування відповідачеві за зустрічним позовом, становив 24294,4431 Гкал.

Також вищезазначеним висновком експертизи не підтверджено і завдання збитків позивачу за зустрічним позовом відповідачем за зустрічним позовом понаднормативними втратами теплової енергії на суму 25565915,40 грн.

Зокрема у висновку експертизи від 06.07.2018 встановлено, що відсутні необхідні вихідні данні стосовно фактичного обсягу теплової енергії, яка була передана в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року позивачем за зустрічним позовом в мережі відповідача за зустрічним позовом для її транспортування споживачам, що унеможливлює визначення обсягу фактичних втрат за договором № 2/10. Розрахунки збитків позивача за зустрічним позовом, що виникли у зв`язку з понаднормативними витратами за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року на загальну суму25565915,40 грн суд не може вважати обґрунтованими, оскільки як зазначено у висновку судового експерта, неможливо встановити обсяг фактичних та понаднормативних втрат при транспортування теплової енергії.

Ухвалою суду від 04.10.2018 у справі № 920/639/17 призначено повторну комплексну економічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива»

Відповідно до висновку № 12/20 судової інженерно-технічної експертизи від 22.01.2020, обсяг фактичних втрат теплової енергії АТ «Сумське НВО», переданої для транспортування ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005 у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, міг складати 52420,78 Гкал (у жовтні, листопаді і грудні 2016 року, відповідно 6338,60 Гкал, 10026,29 Гкал і 10926,24 Гкал, а у січні, лютому і березні 2017 року - 9126,19 Гкал, 8389,49 Гкал і 7613,97 Гакл), з них обсяг понаднормативних втрат тепла - 16895,69 Гкал (у жовтні, листопаді і грудні 2016 року, відповідно 3274,00 Гкал, 4315,42 Гкал і 3953,71 Гкал, а у січні, лютому і березні 2017 року - 2151,63 Гкал, 2561,52 Гкал і 639,41 Гкал). Проведення експертних досліджень по другому питанню не можливо з причини вказаної в дослідницькій частині висновку.

В наведеному в пункті 1 висновку № 12/20 припущенні не зазначено, що обсяг фактичних втрат теплової енергії позивача за зустрічним позовом конкретно складає 52420,78 Гкал, а зазначено, що міг складати 52420,78 Гкал.

Також, зі змісту висновку №12/20 вбачається, що експертом не досліджувалися обставини - в якому саме місці, з яких саме причин, в результаті яких саме умов, під дією яких саме факторів могли статися понаднормові витоки теплоносія, щодо яких наведено припущення у цьому висновку.

Зазначена обставина підтверджує відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача за зустрічним позовом щодо надання послуг з транспортування теплової енергії та недоведеними наслідками щодо наявності понаднормативних втрат теплової енергії при наданні цих послуг, про які зазначає позивач за зустрічним позовом в зустрічному позові, що виключає вину відповідача за зустрічним позовом у завданні таких збитків.

Система теплопостачання, по якій подавався теплоносій в теплові мережі є замкненою і включає в себе не тільки теплові мережі позивача за зустрічним позовом на виході з джерела теплопостачання (Котельня ППВ), магістральні та квартальні теплові мережі відповідача за зустрічним позовом, по яким надавалась послуга з транспортування, а також і внутрішньо будинкові та внутрішньо квартирні теплові мережі, яким теплоносій циркулюючи повертається зворотними трубопроводами до джерел теплопостачання (визначення поняття теплоносія згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання»). Окрім того, до цієї системи входять також теплові мережі і об`єкти позивача за зустрічним позовом.

Експертом не досліджувались внутрішньо будинкові та внутрішньо квартирні теплові мережі споживачів, зазначених у додатку № 9 до договору № 2/10, по яким теплоносій також циркулював і повертався в зворотні трубопроводи відповідача за зустрічним позовом.

Згідно з пунктом 7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України 14.02.2007 № 71, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.03.2007 за № 197/13464, облік відпускання і використання теплової енергії має здійснюватися у вузлі обліку теплової енергії, організованому на мережі розподілу теплових мереж між теплопостачальною організацією та споживачем.

У разі організації вузла обліку не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів.

Також, експертом не досліджувались внутрішньо будинкові та внутрішньо квартирні засоби обліку теплової енергії та гарячої води споживачів, зазначених в додатку № 9 до договору № 2/10.

Окрім того, експертом не досліджувалось в якому саме проектному режимі здійснює облік теплової енергії засіб обліку «Ергомера-125.АБ», встановлений на другому тепловому виводі Котельні північного-промислового вузла АТ «Сумське НВО», огляд якого здійснювався спільно експертом з представниками сторін у справі.

З дослідницької частини висновку вбачається, що на момент проведення експертизи експертом досліджувався засіб обліку теплової енергії в місці виробництва теплової енергії - КППВ позивача за зустрічним позовом, що встановлений на першому тепловому виводі. Разом з цим, судовий експерт визнає, що в спірний період (жовтень 2016 року - березень 2017 року) засіб обліку теплової енергії був встановлений на другому тепловому виводі (абз. 1 арк. 15 висновку № 12/20).

З наведеного вбачається, що висновок експерта № 12/20 містить припущення (абз.1 арк.16 висновку) стосовно того, що з технічної точки зору, немає підстав вважати, що інженерне виконання вузла обліку теплової енергії на ІІ-ому тепло виводі, у спірний період, відрізняється від виконання взула обліку теплової енергії на працюючому 1-ому тепловиводі.

Судовий експерт у висновку (арк. 17 висновку) визнає, що з отриманих у зазначеному звіті випробувань слідує, що теплові втрати при перевезенні теплоенергії по тепломережах перевізника - ТОВ «Сумитеплоенерго» знаходились в межах допустимих теплових втрат».

Також експертом встановлено (арк. 21 висновку), що у зв`язку з наведеним, слід зазначити, що нормативні втрати теплової енергії в мережах залежать від кількості і якості виробляємого тепла, тому оскільки вироблялась менша кількість теплової енергії, ніж- було річним планом, то нормативні втрати теплової енергії також- повинні бути меншими.

Експертом встановлено (арк. 7 висновку), що на запит на четвертий пункт клопотання судового експерта щодо обсягу втрат теплової енергії внаслідок аварій в теплових мережах ТОВ «Сумитеплоенерго» в спірний період, позивач за зустрічним позовом повідомив експерту, що він не володіє інформацією про обсяг втрат теплової енергії в Гкал та теплоносія в м3 внаслідок аварій в тепломережах, що обслуговувалися ТОВ «Сумитеплоенерго» у період жовтень 2016 - березень 2017 року.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що висновки проведених у справі судових експертиз достоменно не встановлюють фактів, які свідчать про обгрунтованість зустрічних вимог щодо відшкодування збитків.

Відповідно до р. ІІ Порядку урахування втрат теплової енергії в теплових мережах у тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 01.07.2016 № 1214, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за № 1124/29254, урахування втрат теплової енергії в теплових мережах у тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання здійснюється шляхом визначення в річному плані ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії та подальшого використання в розрахунках тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання на плановий період згідно з вимогами Порядку формування тарифів із визначенням та використанням в розрахунках тарифів відповідного показника «Втрати теплової енергії в теплових мережах» на рівні:

- розрахункових втрат теплової енергії в теплових мережах на плановий період - ліцензіатам, які не мають перевищення або мають перевищення до 0,5 відсоткового пункту включно фактичних втрат теплової енергії в теплових мережах за базовий період (у відсотках) від розрахункових втрат теплової енергії в теплових мережах на плановий період (у відсотках), та ліцензіатам, які мають таке перевищення понад 0,5 відсоткового пункту, але не схвалили в НКРЕКП Програму;

- фактичних втрат теплової енергії в теплових мережах за базовий період у відсотках, зменшених на 0,5 відсоткового пункту, - ліцензіатам, які мають перевищення від 0,5 до 10 відсоткових пунктів включно фактичних втрат теплової енергії в теплових мережах за базовий період (у відсотках) від розрахункових втрат теплової енергії в теплових мережах на плановий період (у відсотках) та яким НКРЕКП схвалила Програму до початку прогнозного періоду.

Отже, позивач за зустрічним позовом мав, як колишній ліцензіат, розрахувати і нормативні фактичні (якщо позивач за зустрічним позовом стверджує про їх наявність) втрати в теплових мережах, урахувати втрати в тарифах на теплову енергію і подати їх для затвердження уповноваженому органу Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики послуг. Натомість позивач за зустрічним позовом не скористався наданим йому правом.

Тому, на думку суду, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не довів суду належними, допустимими та достовірними доказами, в розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України, факту та розміру завданих йому збитків.

Зважаючи на все вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості зустрічних позовних вимог відповідача за первісним позовом, а відтак зустрічні позовні вимоги відповідача за первісним позовом не підлягають задоволенню.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що первісний позов задоволено частково, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 83 315,71 грн за подання первісного позову покладається на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати по сплаті судового збору щодо подання зустрічного позову та витрати на проведення судових експертиз в обгрунтування вимог зустрічного позову повністю покладаються на відповідача за первісним позовом у зв`язку з відмовою в задоволенні його зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 185, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40022, ідентифікаційний код 33698892) - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40022, ідентифікаційний код 33698892) заборгованість за договором від 01.09.2005 № 2/10 в сумі 5 554 380,43 грн та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 83315,71 грн.

3. У задоволенні іншої частини первісних позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991) - відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено та підписано суддями 24 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя В.Л. Котельницька