ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р. м. Київ Справа № 911/2678/20

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Ревуцькій А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом фізичної особи - підприємця Галаши Сергія Васильовича, с. Заріччя Ковельського району Волинської області,

до відповідача фізичної особи - підприємця Пурденка Яна Сергійовича,

м. Бориспіль Київської області,

про стягнення 25 618,00 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився; від відповідача : не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа-підприємець Галаша Сергій Васильович, с. Заріччя Ковельського району Волинської області (далі по тексту - ФОП Галаша С.В.) звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 10.09.2020 до відповідача - фізичної особи - підприємця Пурденка Яна Сергійовича, м. Бориспіль Київської області (далі по тексту - ФОП Пурденко Я.С.), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 25618,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті наданих позивачем послуг за виконані перевезення у міжнародному сполученні згідно заявок від 26.05.2019 №№ 53 відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01.06.2020 №№ 75, 76 на загальну суму 25 618,00 грн., і які мали бути оплачені протягом 10 банківських днів після отримання первинної документації.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2678/20; вирішено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено розгляд справи на 12.10.2020.

06.10.2020 до господарського суду Київської області надійшло клопотання позивача від 29.09.2020 про розгляд справи за відсутності останнього. Позивачем подано суду оригінали документів, доданих до позовної заяви та читабельні копії CMR.

У судове засідання 12.10.2020 представники позивача та відповідача не з`явились та про причини нез`явлення суд належним чином не повідомили.

У судовому засіданні судом оголошено перерву до 02.11.2020, про що сторін повідомлено ухвалою господарського суду Київської області від 12.10.2020.

26.10.2020 до господарського суду Київської області надійшло клопотання позивача від 21.10.2020 про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Окрім цього, представником позивача надано письмові пояснення щодо узгодженої сторонами ціни перевезення згідно заявки від 26.05.2020 № 53 до договору-доручення від 26.05.2019 № 51 та акта від 01.06.2020 № 76 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

За доводами представника позивача, згідно заявки за замитнення товару має сплачувати замовник - відповідач у справі. Однак, за усною домовленістю сторін замитнення товару згідно заявки від 26.05.2020 № 53 на суму 100 Євро було здійснено за рахунок позивача (Т1 транзитна декларація була надіслана позивачем відповідачу разом з пакетом товаросупутніх документів по заявці від 26.05.2020 № 53 на суму 100 Євро, відповідно відсутня у позивача). Погодження між сторонами відбулось у телефонному режимі, в якому також було узгоджено, що додаткові витрати, які поніс позивач на суму 100 Євро за замитнення товару, буде включено до рахунку від 01.06.2020 № 76.

У судове засідання 02.11.2020 представники сторін повторно не з`явились. Відповідач відзив на позов та докази оплати коштів позивачу за виконані перевезення суду не подав.

Як свідчать залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №№ 499, 043, копію ухвали від 16.09.2020 про відкриття провадження відповідач отримав 29.09.2020, а копію ухвали від 12.10.2020 відповідач отримав 22.10.2020, відтак був належним чином завчасно повідомлений про розгляд цієї справи та останньому були створені належні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позов ФОП Галаши С.В. до ФОП Пурденка Я.С. про стягнення 25 618,00 грн., всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

УСТАНОВИВ:

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, 26.05.2020 між ФОП Пурденком Я.С. (далі - замовник, відповідач) та ФОП Галаша С.В. (далі - виконавець, позивач) укладено заявки № 53 до договору-доручення від 26.05.2019 № 51. Зазначені заявки підписані без розбіжностей/зауважень та скріплені печатками обох сторін.

Так, заявки від 26.05.2020 № 53 до договору-доручення від 26.05.2019 № 51, що надійшли від відповідача на електронну пошту позивача, є пропозицією укласти договір (офертою), умови якої, як свідчать матеріали справи, були погоджені позивачем та прийняті ним до виконання.

Таким чином, що сторонами спору із дотримання простої письмової форми (шляхом листування за допомогою засобів електронного зв`язку) було укладено договір щодо надання послуг з організації перевезення вантажу.

При цьому суд зазначає, що у даному випадку неподання до матеріалів справи підписаного між сторонами договору-доручення від 26.05.2019 № 51, на який міститься посилання у заявках від 26.05.2020 № 53, не впливає на суть даних правовідносин та не може бути розцінено судом як факт відсутності господарських зобов`язань між сторонами, оскільки в матеріалах справи наявні складені та підписані сторонами заявки від 26.05.2020 № 53, які містять підпис та печатку відповідача; враховуючи що за сталими звичаями ділового обороту у сфері перевезень та транспортного експедирування переважає електронний документообіг, та надання послуг з вантажоперевезень здійснюється на підставі заявки замовника, тож між сторонами виникли договірні відносини на підставі відповідних заявок, які містять найменування та габарити вантажу, тип автотранспорту, державні номерні знаки автотранспорту, дату та місце завантаження, розвантаження, місце митного оформлення (замитнення), маршрут руху, умови оплати вартості перевезення та інші додаткові умови.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до:

1) заявки від 26.05.2020 № 53, позивач взяв на себе зобов`язання організувати та здійснити перевезення негабаритного вантажу - обладнання, за маршрутом Вільнюс (Литва) - м. Київ (Україна);

дата навантаження: з 28.05.2020 по 29.05.2020;

дата митного очищення: з 01.06.2020 по 02.06.2020;

місце митного оформлення: Хелм, Польща, згідно CMR;

пункт пропуску автомобільного транспорту через державний кордон України: Ягодин - Dorohusk (PL303060);

місце митного очищення: вул. Малинська, 20, м. Київ, Україна;

адреса вивантаження: вул. Траншейна, 1, м. Київ, Україна;

вартість перевезення, терміни та вид оплати: 100 EUR, безготівковий розрахунок, 10 банківських днів після отримання оригіналів документів: рахунок, акт, CMR.

2) заявки від 26.05.2020 № 53, позивач взяв на себе зобов`язання організувати та здійснити перевезення негабаритного вантажу - обладнання, за маршрутом: м. Вільнюс (Литва) - м. Київ (Україна);

дата навантаження: з 28.05.2020 по 29.05.2020;

дата митного очищення: з 01.06.2020 по 02.06.2020;

місце митного оформлення: Хелм, Польща, згідно CMR;

пункт пропуску автомобільного транспорту через державний кордон України: Ягодин - Dorohusk (PL303060);

місце митного очищення: вул. Малинська, 20, м. Київ, Україна;

адреса вивантаження: вул. Траншейна, 1, м. Київ, Україна;

вартість перевезення, терміни та вид оплати: 650 EUR, безготівковий розрахунок, 10 банківських днів після отримання оригіналів документів - рахунок, акт, CMR.

Правовідносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються статтями 908-924 Цивільного кодексу України, статтями 306-314 Господарського кодексу України, Законом України «Про автомобільний транспорт», Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19.05.1956.

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах статей 909, 919 Цивільного кодексу України.

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, яка набрала чинності для України 17.05.2007. Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (ст. 1 Конвенції).

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів, які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

На підтвердження укладення договору перевезення та факту надання відповідних послуг, у відповідності з ч. З ст. 909 Цивільного кодексу України та ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, складені міжнародні товарно-транспортні накладні CMR від 29.05.2020 № 18 та CMR від 29.05.2020 б/н, в яких відображені відомості, аналогічні інформації, викладеній у заявках від 26.05.2020 № 53.

Отже, факт виконання позивачем на замовлення відповідача перевезень по маршруту м. Вільнюс (Литва) - м. Київ (Україна) підтверджується заявками від 26.05.2020 № 53, підписаними обома сторонами, та міжнародними товарно-транспортними накладними CMR від 29.05.2020 № 18 та CMR від 29.05.2020 б/н.

Перевезення було виконане позивачем - ФОП Галашею С.В. без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у графі 24 CMR та наявність відтиску печатки вантажоодержувачів - ТОВ «Альтернативні технології» та ТОВ «Ресторія Груп» в графі 24 CMR про одержання вантажу.

Із вищенаведеного суд робить висновок, що між сторонами існують правовідносини за укладеним договором перевезення вантажу, який має форму заявок, які відображають зміст волевиявлення сторін та підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними, а наявні в матеріалах справи докази в сукупності доводять те, що позивач дійсно надав відповідачеві погоджені ними послуги, і розміром плати за перевезення слід вважати 750,00 євро (100,00 євро + 650,00 євро).

Положеннями статті 311 Господарського кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається зі змісту договорів-заявок, умовами оплати суми фрахту в розмірі 100 євро та 650 євро визначено безготівковий розрахунок після отримання оригіналів документів. Перелік документів, які є підставою для здійснення оплати за надані послуги, сторонами у заявках визначено рахунок, акт, CMR.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов заявок від 26.05.2020 №№ 53 оплата наданих послуг здійснюється впродовж 10 банківських днів після отримання оригіналів документів - рахунку, акта здачі-прийняття робіт (надання послуг), CMR.

Оригінали документів, а саме: рахунків від 01.06.2020 №№ 75, 76, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01.06.2020 № 75, 76, міжнародні товарно-транспортні накладні типової форми CMR від 29.05.2020 № 18 та CMR від 29.05.2020 б/н, які є підставною для здійснення оплати, 06.06.2020 були направлені на адресу замовника ФОП Пурденка Я.С. поштовим перевізником ТОВ «Нова Пошта» за експрес-накладною № 1648, та отримані останнім 17.06.2020.

Таким чином, з наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що останнім днем строку оплати за перевезення (10 банківських днів з моменту отримання первинних документів) є 01.07.2020.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Доказів оплати за виконані перевезення відповідачем суду не подано в тому числі на вимогу пункту 4 ухвали суду від 16.09.2020, яка набрала законної сили та обов`язковою для виконання на всій території України.

Відтак, відповідач у порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих йому позивачем послуг, строк виконання яких є таким, що настав. Починаючи з 02.07.2020 відбулося прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в сумі 750,00 євро перед позивачем ФОП Галаша С.В.

Щодо тверджень позивача про те, що:

згідно умов заявок №53 від 26.05.2020 вартість замитнення вантажу 100 євро мала бути сплачена за рахунок замовника;

сторони телефоном досягли усної домовленості про оплату витрат по замитненню товару відповідачем на місця оформлення з подальшим включенням вказаної суми до Акту виконаних робіт та рахунку на оплату;

відповідач сплатив витрати на замитнення та у відповідності до усних домовленостей включив вказані витрати до Акту та рахунку на оплату, у зв`язку з чим сума Акту №76 від 01.06.2020 та рахунку №76 від 01.06.2020 на суму 6165,10 грн. включає у себе вартість перевезення та додаткові погоджені сторонами витрати на замитнення вантажу,

суд зазначає, що до матеріалів справи не подано жодних доказів існування зазначених обставин.

Відповідно до умов поданих суду договорів-заявок вартість перевезення була визначена у 650 та 100 євро; будь-яких документальних доказів існування інших домовленостей позивачем не подано; доказів фактичного здійснення позивачем додаткових витрат на митне оформлення вантажу суду також не подано.

Крім того, позивачем не зазначено про неможливість подання таких доказів (п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України) та не подано клопотання про їх витребування (ст. 81 ГПК України).

Ціна договору належить до істотних умов договору та має бути погоджена сторонами у будь-якому випадку (частина 3 ст. 180 ГК України); у разі недосягнення сторонами згоди щодо ціни договору такий договір є неукладеним (частина 2 ст. 180 ГК України).

Сам по собі Акт здачі-прийняття робіт №76 від 01.06.2020 не може бути підставою для висновку про обов`язок відповідача сплатити зазначену у ньому сумі 6165,10 грн., яка не відповідає погодженій сторонами у заявці №53 від 26.05.2020 ціні договору - 100 євро, оскільки Акт №76 відповідачем не підписаний.

Рахунок №76 від 01.06.2020 на суму 6165,10 грн. за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку-фактури не належить до типових форм, що затверджуються Держкомстатом. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише виставлення певної суми для оплати. Зазначена позиція викладена також в листах Мінфіну від 27.11.2006р. № 31-34000-20-23/25136, від 30.05.2011р. № 31-08410-07-27/13794.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу, яка еквівалентна погодженій сторонами ціні договору - 650 плюс 100 = 750,00 євро.

Приписами статті 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

При цьому, згідно вимог статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Норми чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Вартість перевезення вантажу становить 750,00 Євро, що станом на останній день строку оплати 01.07.2020 по курсу НБУ еквівалентно 22 400,77 грн. (Офіційний курс валют станом на останній день строку оплати 01.07.2020: 29,8677 грн. за 1 євро).

З метою досудового врегулювання спору 04.08.200 позивач звертався до відповідача з письмовою претензією від 03.08.2020, в якій просив останнього невідкладно протягом тридцяти днів здійснити погашення заборгованості. Факт надсилання зазначеної претензії разом з доданими до неї копіями заявок від 26.05.2020 №№ 53 та міжнародних товарно-транспортних накладних CMR від 29.05.2020 № 18 та CMR від 29.05.2020 б/н підтверджується описом вкладення у цінний лист від 04.08.2020, накладною АТ «Укрпошта» від 04.08.2020 № 889 та фіскальним чеком підприємства зв`язку від 04.08.2020.

Відповідач зазначену претензію отримав 07.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 889.

Доказів того, що відповідач задовольнив вимогу позивача або надав на неї обґрунтовану відповідь, суду не подано.

Отже, позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування заборгованості за виконані перевезення в розмірі 22 400,77 грн.

З огляду на викладене, суд задовольняє позов фізичної особи - підприємця Галаши Сергія Васильовича частково, ухвалює рішення про стягнення з фізичної особи - підприємця Пурденка Яна Сергійовича 22 400,77 грн. основного боргу.

З огляду на те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, які призвели до необхідності позивачу звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та нести додаткові витрати по сплаті судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному законом встановленому розмірі 2102,00 грн. повністю.

Приписами частини другої ст. 44 ГПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви, яка має майновий характер, позивач мав сплатити судовий збір у мінімальному законом встановленому розмірі - 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, а саме в сумі 2102,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення від 01.09.2020 3435, позивач сплатив судовий збір в розмірі, більшому, ніж встановлено законом, а саме в сумі 2197,00 грн.

Згідно до пункту 1 частини 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене, позивач не позбавлений права вирішити питання повернення зайве сплаченого судового збору в сумі 95,00 грн. шляхом звернення до суду з відповідним клопотанням.

Також суд звертає увагу позивача на порядок повернення оригіналів письмових доказів, встановлений ст. 92 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи - підприємця Галаши Сергія Васильовича задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Пурденка Яна Сергійовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 )

на користь фізичної особи - підприємця Галаши Сергія Васильовича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_2 )

22400,77 грн. (двадцять дві тисячі чотириста гривень сімдесят сім копійок) основного боргу,

2102,00 грн. (дві тисячі дві гривні дев`яносто копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 24.11.2020.

Суддя О.В. Конюх