ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Справа № 923/943/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши справу

за позовом: Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона", м. Херсон, ,

до: Херсонського державного підприємства біологічна фабрика, м. Херсон, ,

про стягнення 10389,05 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи.

22 вересня 2020 року Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Херсонського державного підприємства біологічна фабрика заборгованості у розмірі 10389,05 грн., з яких: 10227,62 грн. - сума основного боргу, 161,40грн. - пеня. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує посиланням на порушення Відповідачем умов договору №159 від 01.10.2011 на подачу холодної води та послуги по прийому та очистці стічних та додатків до нього, а також на положення ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 24 вересня 2020 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Також в цій ухвалі суд запропонував Відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а позивачу - відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України у встановлені строки.

Відповідно до ч.3 ст. 120 ГПК України виклик і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 24.09.2020 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

До суду повернулись поштові повідомлення з відмітками пошти про вручення ухвали суду Позивачу та Відповідачу.

Днем вручення судового рішення, згідно п.3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За таких обставин, суд вважає, що сторони у справі належним чином були повідомлені про розгляд даної справи.

30 вересня 2020 року до суду від Відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач позовні вимоги не визнає. Зокрема зазначає, що позивачем порушено строки направлення актів-рахунків, також вказує, що останні, не підписані відповідачем і не можуть бути прийнятті до виконання, оскільки складені в односторонньому порядку і несвоєчасно. Також відповідач щомісяця надсилав позивачу кількість використаної води та об`єм скинутих в каналізацію стоків. Позивач без поважної причини не виставляв більше 6 місяців акти - рахунки. Відповідач здав контролюючим органам баланс та звіти про фінансову діяльність підприємства, а оплата по виставленим позивачем рахункам в липні 2020 року приведе до застосування контролюючими органами до відповідача штрафних санкцій. Відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази про понесені затрати при доочистці стічних вод позивачем, прийнятих від фабрики. Виставлені позивачем акти-рахунки за липень та серпень відповідачем оплачені своєчасно. В своїй претензії №02/04 від 01.09.2020 року позивач вказує на припинення дії додаткової угоди №1Е від 01.10.201 року, але в позові він робить розрахунок і посилається на дію даної угоди, що підтверджує непослідовність в діях позивача, монополіста на ринку надання послуг по прийманню стічних вод. Відповідачем не порушені умови Договору від №159 від.01.10.2011 року, а тому у відповідача відсутня відповідальність по умовам договору, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 01 жовтня 2011 року між Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона, яке в подальшому перейменовано в Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" (надалі - Постачальник або Позивач) і Херсонським державним підприємством - біологічна фабрика (надалі Абонент або Відповідач) був укладений договір на подачу холодної води та послуги по прийому та очистці стічних вод №159 (надалі - Договір), відповідно до п. 1 якого, Постачальник зобов`язується забезпечити Замовнику подачу в води на послуги з постачання питної води та на споживчі потреби та прийняти від абонента каналізаційні стоки на період дії зазначеного договору.

При цьому, сторони керуються Законом України Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 Правила приймання стічних вод підприємств у міську комунальну систему каналізації" затверджених рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17.08.04 № 332, втратили чинність з 01.03.2019 набрали чинності «Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення міста Херсона», затверджені рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 19.02.2019 №54

Умовами Договору встановлено, що Договір укладено строком на один рік, дія якого автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до дати його закінчення від будь-якої із Сторін не надійде письмових заяв щодо його розірвання або необхідності перегляду.

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Додатками до Договору, які є його невід`ємною частиною визначено :

- Додаток №1 - перелік об`єктів Абонента;

- Додаток № 2 - Акт визначення меж зон обслуговування водопровідно-каналізаційних мереж;

- Додаток № 3 - Розрахунок норм водопостачання та водовідведення.

Також 01.10.2011 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 Е до договору, відповідно до якої сторонами доповнено п. 2.1.8. Договору наступного змісту: Абонент щомісячно оплачує Водоканалу за прийом та очистку стічних вод із понаднормативними забрудненнями суми, розраховані з коефіцієнтом 3 (к=3) та нормативної оплати 39,1 % від затверджених тарифів за послуги водовідведення на щомісячний обсяг скинутих стічних вод об`єктом по вул. Адмірала Макарова, 9 (майновий комплекс) згідно виставленим актам-рахункам, до приведення якісного складу стічних вод до нормативного.

Згідно пункту 2.2.1. Договору Абонент зобов`язаний виконувати в повному обсязі вимоги даного Договору та всіх законодавчих і нормативних актів та документів, своєчасно та самостійно проводити оплату всіх виставлених рахунків, в тому числі і по підвищеному тарифу за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням та за порушення інших вимог вищезазначених документів не пізніше 5-ти банківських днів з дня вручення рахунків.

У разі незгоди з наданими постачальником розрахунками або іншими платіжними документами замовник зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня вручення платіжного документа направити до постачальника претензію у письмовій формі.

Пунктом 1.5. Договору встановлено, що об`єми наданих послуг визначаються відповідно до Додатку №1 до Договору.

За умовами п. 2.2.4. договору Абонент зобов`язаний здійснювати скид стічних вод в систему міської комунальної каналізації з концентраціями забруднення, які не перевищують допустимі ПДК.

Водоканал має право здійснювати контроль за виконанням абонентом договірних зобов`язань, в тому числі за раціональним та економним витрачанням питної води та забезпечення якості стічних вод, які скидаються у міську систему каналізації, згідно з вимогами нормативних документів (п. 3.1.2. Договору).

Згідно п.5.5 Договору сторони дійшли згоди, що за несвоєчасну сплату наданих послуг Абонент сплачує пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

За твердженням Позивача, свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення позивачем виконувались у повному обсязі та належним чином.

Позивач зазначає, що на підставі умов Договору, з урахуванням спожитого об`єму послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, листом №02/04- 25/3939 від 24.07.2020 на адресу Споживача було направлено Акти-рахунки №159Е за грудень 2019 від 30.12.2019 на суму 1255,49 грн., за січень 2020 від 30.01.2020 на суму 1137,02 грн., за лютий 2020 від 29.02.2020 на суму 1576,90 грн., за березень 2020 від 30.03.2020 на суму 1564,56 грн., за квітень 2020 від 30.04.2020 на суму 1490,76 грн., за травень 2020 від 30.05.2020 на суму 1638,36 грн., за червень 2020 від 30.06.2020 на суму 1564,56 грн. За розрахунками Позивача, Відповідачу всього направлено актів-рахунків на загальну суму 10227,62 грн., які були отримані відповідачем 28.07.2020 (а.с. 21).

Листом №823/04-3 від 29.07.2020 Відповідач визнав, що згідно умов додаткової угоди №1Е від 01.10.2011 до договору №159, він має сплачувати виставлені рахунки, однак повідомив, що не має такої можливості через подану фінансову звітність.

З метою досудового врегулювання спору, Позивачем листом №02/04 від 01.09.2020 направлено на адресу Відповідача претензію з вимогою сплатити наявну заборгованість в розмірі 10227,62 грн. Дана претензія залишена Відповідачем без відповіді та реагування.

За розрахунками Позивача, станом на 21.09.2020 року заборгованість Відповідача за надані послуги з прийому та очищення стічних вод за період з грудня 2019 року по червень 2020 року складає 10227,62 грн.

У зв`язку з порушенням Відповідачем строків виконання зобов`язань в частині проведення розрахунків за надані послуги, Позивачем на суми основної заборгованості нараховано та заявлено до стягнення суму пені у розмірі 161,40 грн.

Оскільки Відповідач свої зобов`язання в частині проведення розрахунків за надані послуги не виконав, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між Позивачем і Відповідачем Договір №159 від 01.10.2011 за своїм змістом та правовою природою - є договором про надання послуг.

Договірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", сферу дії якого визначено статтею 2 Закону.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" його дія поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами статей 509, 607 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Матеріали справи не містять доказів припинення або розірвання Договору в установленому законом порядку.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року затверджено Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України (надалі - Правила), які відповідно до ст. 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" є частиною законодавства у сфері питного водопостачання.

Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п. 1.1. Правил).

У пункті 1.2. Правил надані визначення, зокрема, наступних термінів: виробник послуг централізованого водопостачання та водовідведення - суб`єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - виробник); вузол обліку - комплект засобів вимірювальної техніки, занесених до Державного реєстру вимірювальної техніки, що призначені для вимірювання і реєстрації результатів вимірювання та обладнання для влаштування вузла відповідно до вимог нормативних документів; замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення - споживач або суб`єкт господарювання, який має намір здійснити будівництво (реконструкцію) об`єкта архітектури з наступним його приєднанням до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення; межа балансової належності - лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами.

Пунктами 3.1., 5.2. Правил передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на підставі показів приладів обліку; вузли обліку повинні розташовуватися на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Згідно з п. 3.7. Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Пунктом 1.4. Правил визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 року № 37, зареєстрованих у Мін`юсті 26.04.2002 року за № 403/6691 (надалі - Правила № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

На виконання вимог Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" від 10.01.2002 № 2918-ІП (зі змінами), були затверджені загальнодержавні ті місцеві правила приймання стічних вод, а саме наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017№316 "Про затвердження Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення» (надалі - Правила № 316), та рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 19.02.2019 № 54 затверджені "Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення міста Херсона" (надалі - Правила № 54).

Відповідно до Положень п. 3 Розділу 1 Правил №316, стічна вода - це вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), а також відведена із забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок атмосферних опадів.

Правила № 54 набрали чинності 01.03.2019 та є обов`язковими до виконання на території міста Херсона.

Зазначені правила поширюються на Міське комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» (далі МКП «ВУВКГ м. Херсона») як суб`єкта господарювання, який надає послуги з централізованого водовідведення (далі виробник), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, на фізичних осіб-підприємців, на фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які скидають стічні води до системи централізованого водовідведення або безпосередньо на каналізаційні очисні споруди м. Херсона (далі споживачі та/або субспоживачі).

Згідно розділу 6 Правил №54, Споживачі здійснюють контроль за кількістю та якістю стічних вод, які вони скидають до системи централізованого водовідведення або безпосередньо на каналізаційні очисні споруди м. Херсона. Перелік забруднень, на наявність яких провадиться аналіз, та періодичність контролю встановлюються цими Правилами.

Споживачі, які скидають стічні води до системи централізованого водовідведення або безпосередньо на каналізаційні очисні споруди м. Херсона, повинні забезпечити можливість проведення виробником у будь-який час доби контролю за скидом стічних вод.

На виконання умов Договору Позивач надав Відповідачу послуги по очистці стічних вод за період грудень 2019 року по червень 2019 року та виставив відповідні Акти-рахунки за період з грудня 2019 року по червень 2020 року.

За умовами п. 2.2.1. Договору у разі незгоди з наданими постачальником розрахунками або іншими платіжними документами замовник зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня вручення платіжного документа направити до постачальника претензію у письмовій формі.

Матеріали справи не містять доказів звернення Відповідача до Позивача з претензією або запереченнями щодо кількості, якості або вартості наданих послуг за вказаними Актами-рахунками за період з грудня 2019 року по червень 2020 року.

У листі від 29.07.020 №823/04-3 (а.с. 26) Відповідач не оспорює обсяг наданих Позивачем послуг у період з грудня 2019 року по червень 2020 року на суму 10227,62 грн., заперечення відповідача полягають лише у твердженнях щодо несвоєчасного направлення позивачем зазначених рахунків та тверджень щодо неможливості здійснити оплату за виставленими рахунками у зв`язку з поданням звітності до контролюючого органу.

Суд вважає, що з урахуванням приписів п.2.2.1. Договору та ч.1 ст. 530 ЦК України, Відповідач зобов`язаний був оплатити надані Позивачем послуги в строк по 04.08.2020, однак Відповідачем не було виконано вказаних вимог Закону та Договору.

Отже, з урахуванням наявних у справі доказів, суд вважає, що Позивачем доведено, а Відповідачем не спростовано доводів Відповідача про надання Позивачем Відповідачу у період з грудня 2019 року по червень 2020 року послуг на загальну суму 10227,62 грн.

Доказів сплати або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 10227,62 грн. Відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу за Договором №159 у розмірі 10227,62 грн. є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 161,40 грн., то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на нарахування пені сторони узгодили в пункті 5.5. Договору.

Відповідно до п.5.5. Договору Сторони домовились про те, що за несвоєчасну сплату наданих послуг Абонент сплачує пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 161,40 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, в частині того, що позивачем порушені строки направлення актів-рахунків, то суд звертає увагу, що умови Договору не звільняють відповідача від обов`язку оплачувати у встановлені Договором строки направлені/виставлені позивачем Акти-рахунки, навіть якщо ці Акти-рахунки направлені/виставлені Водоканалом з порушенням строків.

Також щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, в частині того, що у Претензії №02/04 від 01.09.2020 Позивач вказує на припинення дії Додаткової угоди №1Е від 01.10.2011, але в позові робить розрахунок і посилається на дію даної угоди, то суд звертає увагу, що вказаній Претензії позивач повідомляє про припинення дії Додаткової угоди №1Е від 01.10.2011 - лише з 01.10.2020р., тобто після періодів, в яких позивачем надавались послуги та за якими стягується прострочена.

Суд також звертає увагу, що відповідач у відзиві сам вказує, що ним добровільно були сплачені Акти-рахунки за липень та серпень 2020 року.

Таким чином відповідач визнає правомірність Додаткової угоди №1Е від 01.10.2011 та надання позивачем послуг по очистці стічних вод.

Отже, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Херсонського державного підприємства - біологічна фабрика () на користь Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" () суму основного боргу у розмірі 10227,62 грн., суму пені у розмірі 161,40 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Нікітенко