ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року м.Дніпро Справа № 904/1255/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Кузнецова В.О.,

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 (суддя Бєлік В.Г.)

у справі № 904/1255/20

за позовом Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ", м. Дніпро

про стягнення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Енергоринок" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" штраф у розмірі 426 043,53 грн. за Договором № 16111/01 від 26.12.2018 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 позов Державного підприємства "Енергоринок" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про стягнення штрафу у розмірі 426 043,53 грн. за Договором № 16111/01 від 26.12.2018 року задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на користь Державного підприємства "Енергоринок" штраф у розмірі 426 043,53 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 390,65 грн..

Не погодившись із вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі № 904/1255/20 та прийняте нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано, що ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" не було порушено зобов`язання, у зв`язку з чим є недопустимим застосування правових наслідків, які можуть наставати, винятково у випадку вчинення порушення.

Апелянт наголошує, що для настання відповідальності Електропостачальника у вигляді штрафу, передбаченого п. 5.1.5 та п. 5.4.2 Договору, потрібно брати до уваги загальний обсяг купленої електричної енергії за всіма ОСР у сукупності, а не по окремому ОСР.

За твердженнями апелянта, в його діях щодо наявності різниці між заявленими обсягами електричної енергії та фактично купленими у ДПЕ відсутня вина, яка є необхідною умовою, встановленою ст. 614 ЦК України для притягнення його до відповідного виду відповідальності (застосування штрафних санкцій).

Наголошує також, що місцевим господарським судом безпідставно не було враховано положення ст. 233 ГК України, що підлягали застосуванню у даних спірних правовідносинах, оскільки відповідачем було заявлено у запереченнях на відповідь на відзив клопотання про зменшення штрафних санкцій, з огляду на відсутність у позивача збитків чи інших негативних наслідків через невідповідність заявлених Електропостачальником обсягів електричної енергії фактично купленими у ДПЕ у відповідних періодах.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 у справі №904/1255/20 залишено без руху, та надано скаржнику 10 денний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази надіслання іншим учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.

07.09.2020 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 у справі №904/1255/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 15.10.2020р. о 14 год. 30 хв..

28.09.2020 року від Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 12.11.2020 на 16:20 год..

Від Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2020 вирішено судове засідання у справі, призначене на 12.11.2020 о 16:20 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК" або його представника Гордій Р.А. - з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

В судове засідання 12.11.2020 року з`явився представник апелянта (відповідача); представник позивача приймав участь в судовому засіданні у справі в режимі відеоконференції.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Державним підприємством «Енергоринок» (далі - ДПЕ , Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (далі - Електропостачальник, відповідач) укладено Договір №16111/01 від 26.12.2018 року (далі - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору, ДПЕ зобов`язується продавати, а Електропостачальник зобов`язується купувати електричну енергію з метою постачання її споживачам відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору, Електропостачальник надає до ДПЕ Повідомлення на розрахунковий місяць до 16-00 25 числа (включно) місяця, що передує розрахунковому, в електронному вигляді з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) керівника (уповноваженої особи) Електропостачальника шляхом його завантаження на офіційний веб-сайт ДПЕ у вигляді електронного файла.

Повідомлення формується та надається Електропостачальником до ДПЕ окремо по кожному Оператору, на території ліцензійної діяльності якого здійснюється постачання Електропостачальником електричної енергії споживачам у відповідному розрахунковому періоді.

В Повідомленні зазначається заявлений місячний обсяг купівлі електричної енергії Електропостачальником (в тому числі по групі "а" та по групі "б" відповідно до Порядку) та вартість заявленого обсягу купівлі електричної енергії. Вартість заявленого обсягу купівлі електроенергії розраховується за встановленою НКРЕКП прогнозованою оптовою ринковою ціною на відповідний розрахунковий період.

У разі необхідності, Електропостачальник може скоригувати заявлений обсяг купівлі електричної енергії до 15-го числа (включно) розрахункового місяця в порядку та на умовах, передбачених п. 3.4. Договору.

На виконання вищезазначених умов Договору, Відповідач надіслав Позивачу повідомлення та скориговані повідомлення на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України, серед яких, зокрема:

- у лютому 2019 року повідомлення № 02/ДМ-п від 25.01.2019 року та скориговане повідомлення № 02К/ДМ-п від 15.02.2019 року на заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» в обсязі 188 000 000 кВт.год.;

- у лютому 2019 року повідомлення № 02/ЦЕК-п від 18.01.2019 року на заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» в обсязі 20 000 000 кВт.год.;

- у березні 2019 року повідомлення № 03/ЦЕК-п від 25.02.2019 року на заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» в обсязі 20 000 000 кВт.год.;

- у травні 2019 року повідомлення № 05/ДП РЕМ-п від 24.04.2019 року та скориговане повідомлення № 05К/ДП РЕМ-п від 15.05.2019 року на заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ТОВ «Регіональні електричні мережі» в обсязі 34 500 кВт.год.;

- у травні 2019 року повідомлення №0 5/ЦЕК-п від 24.04.2019 року та скориговане повідомлення № 05К/ЦЕК-п від 15.05.2019 рокуна заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» в обсязі 16 116 000 кВт.год.;

- у червні 2019 року повідомлення № 06/ДМ-п від 23.05.2019 року та скориговане повідомлення № 06К/ДМ-п від 14.06.2019 року на заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» в обсязі 139 275 000 кВт.год.;

- у червні 2019 року повідомлення № 06/ЗП-п від 23.05.2019 року на заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго» в обсязі 40 000 кВт.год.;

- у червні 2019 року повідомлення №06/ЦЕК-п від 23.05.2019 року на заявлений обсяг купівлі Відповідачем електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» в обсязі 15 000 000 кВт.год.

На підтвердження направлення Відповідачем до ДП «Енергоринок» вказаних повідомлень, матеріали справи містять їх екземпляри в електронній формі з накладенням КЕП підписанта Відповідача та відкритому (розшифрованому) вигляді на USB-флеш-накопичувачі (серійний номер - BL191157981W..

Крім того, відповідно до п. 3.2 Договору саме Відповідач формує Повідомлення у вигляді електронного файлу з накладенням кваліфікованого електронного підпису керівника (уповноваженої особи) та надає ДПЕ шляхом його завантаження на офіційний веб-сайт останнього, а отже оригінали даних повідомлень є в наявності у Відповідача.

Згідно п. 3.5 Договору, по закінченню розрахункового місяця Електропостачальник зобов`язаний до 17-00 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, надати до ДПЕ Акт прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України.

Акт прийому-передачі формується та надається Електропостачальником до ДПЕ окремо по кожному Оператору, на території ліцензійної діяльності якого здійснюється постачання електричної енергії Електропостачальником споживачам у відповідному розрахунковому періоді.

На виконання вказаних положень Договору, ТОВ «Дніпровські енергетичні» послуги надано до ДП «Енергоринок» акти прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України за лютий, березень, травень, червень 2019 року, серед яких, зокрема:

1) акт № 02-ДМ-ПВЦ від 28.02.2019 року прийому-передачі електричної енергії в обсязі 227 628 335 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі»;

2) акт № 02-ЦЕК-ПВЦ від 28.02.2019 року прийому-передачі електричної енергії в обсязі 24 012 362 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія»;

3) акт № 03-ЦЕК-ПВЦ від 31.03.2019 року прийому-передачі електричної енергії в обсязі 22 677 963 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія»;

4) акт № 05-РМ-ПВЦ від 31.05.2019 року прийому-передачі електричної енергії обсязі 128 433 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності ДП «Регіональні електричні мережі»;

5) акт № 05-ЦЕК-ПВЦ від 31.05.2019 року прийому-передачі електричної енергії в обсязі 18 298 873 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія»;

6) акт № 06-ДМ-ПВЦ від 30.06.2019 року прийому-передачі електричної енергії обсязі 153 538 050 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі»;

7) акт № 06-ЗП-ПВЦ від 30.06.2019 року прийому-передачі електричної енергії в обсязі 54 418 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго»;

8) акт № 06-ЦЕК-ПВЦ від 30.06.2019 року прийому-передачі електричної енергії в обсязі 17 918 816 кВт.год., купленої Відповідачем та розподіленої споживачам на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія».

Суд першої інстанції, здійснивши співставлення величин, заявлених ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» обсягів купівлі електричної енергії в лютому 2019 року - 188 000 000 кВт.г, з обсягами фактично купленої електричної енергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» - 227 628 335 кВт.г., встановив, що Відповідач перевищив фактичні обсяги купівлі електроенергії від заявлених (замовлених) на 39 628 335 кВт.год. або на 21,08%.

Також, у лютому 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 4 012 362 кВт.год. або 20,06%; у березні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 2 677 963 кВт.год. або 13.39%; у травні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ДП «Регіональні електричні мережі» склала 93 933 кВт.год. або 27,27%; у травні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 2 182 873 кВт.год. або 13,54%; у червні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» склала 14 263 050 кВт.год. або 10,24%; у червні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго» склала 14 418 кВт.год. або 36,05%; у червні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 2 918 816 кВт.год. або 19,46%.

Умовами п. 5.1.5 Договору передбачено, що Електропостачальник зобов`язаний у випадку невідповідності місячного обсягу електричної енергії, що Електропостачальник купив у ДПЕ, обсягу електричної енергії, заявленому Електропостачальником в Повідомленні (з врахуванням скоригованого Повідомлення, за наявності), сплатити штраф на поточний рахунок ДПЕ, нарахований відповідно до п. 5.4.2 Договору.

Згідно з п. 5.4.2 Договору, ДПЕ має право, у разі перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії Електропостачальником за розрахунковий місяць від заявленого (відповідно до Повідомлення згідно з п.3.2 Договору, з урахуванням п. 3.4 Договору) на величину, що перевищує 10%, нарахувати Електропостачальнику штраф у розмірі 1% від вартості об`єму електричної енергії, що перевищує 10% від заявленого обсягу електричної енергії.

Враховуючи порушення ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» своїх зобов`язань в частині дотримання фактичних обсягів купівлі електричної енергії до заявлених, а також передбачене умовами п.5.4.2 Договору право ДП «Енергоринок» нарахував відповідачу штраф у розмірі 426 043,53 грн..

ДП «Енергоринок» направило на адресу ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» претензії про сплату штрафних санкцій за лютий, березень, травень та червень 2019 року.

Факт відправки вищезазначених претензій на адресу Відповідача та факт їх отримання підтверджуються доданими до матеріалів справи відповідними доказами (описами вкладення у цінні листи, списки відправки з фіскальними чеками та повідомленнями про вручення поштового відправлення).

Однак, претензії про сплату штрафу Відповідачем задоволено не було.

Позивач вважає, що несплата штрафу згідно умов Договору та вимог законодавства України зі сторони Відповідача стало підставою звернення ДП «Енергоринок» до суду з позовною заявою про стягнення штрафу в сумі 426043,53 грн. за порушення умов Договору в частині перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії в лютому, березні, травні та червні 2019 року від заявленого.

Надаючи оцінку даним спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає, що предметом спору є вимога матеріально-правова позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у відповідності до п.5.4.2 Договору: штрафу в розмірі 1% від вартості об`єму електричної енергії, що перевищує 10% від заявленого обсягу електричної енергії за перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії Електропостачальником за розрахунковий місяць від заявленого (відповідно до Повідомлення згідно з п.3.2 Договору, з урахуванням п. 3.4 Договору) на величину, що перевищує 10%.

З приводу доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац другий ч.4 ст.179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналогічні приписи закріплені ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГК України, а саме, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства; господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Положеннями ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Аналіз умов п. 3.2, п. 3.4, п. 3.5, п. 5.1.5, п. 5.4.2 Договору дає підстави для висновку, що сторони обумовили необхідність дотримання Електропостачальником щомісячних обсягів закупівлі електричної енергії в розмірі, заявленому Електропостачальником в Повідомленні (з врахуванням скоригованого Повідомлення, за наявності), яке формується та надається Електропостачальником до ДПЕ окремо по кожному Оператору, на території ліцензійної діяльності якого здійснюється постачання Електропостачальником електричної енергії споживачам у відповідному розрахунковому періоді; та право ДПЕ на нарахування штрафних санкцій, у випадку перевищення фактичних обсягів закупівлі електричної енергії на 10% від заявленого обсягу.

Як свідчать наявні матеріали справи, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав, а виконав з порушенням умов договору та перевищив фактичний обсяг купівлі електроенергії над заявленим: у лютому 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 4 012 362 кВт.год. або 20,06%; у березні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 2 677 963 кВт.год. або 13.39%; у травні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ДП «Регіональні електричні мережі» склала 93 933 кВт.год. або 27,27%; у травні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 2 182 873 кВт.год. або 13,54%; у червні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» склала 14 263 050 кВт.год. або 10,24%; у червні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго» склала 14 418 кВт.год. або 36,05%; у червні 2019 року різниця між фактичним та заявленим обсягом купівлі електроенергії для її постачання споживачу на території ліцензованої діяльності ПрАТ «ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» склала 2 918 816 кВт.год. або 19,46%. Докази зворотного у справі відсутні.

Таким чином, апеляційний суд констатує порушення відповідачем свого договірного зобов`язання, а саме перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії Електропостачальником за розрахунковий місяць від заявленого (відповідно до Повідомлення згідно з п.3.2 Договору, з урахуванням п. 3.4 Договору) на величину, що перевищує 10%, у лютому, березні, травні та червні 2019 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (повідомленням (скоригованими повідомленнями), актами прийому-передачі електричної енергії) та не спростовано в установленому законом порядку апелянтом.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність врахування загального обсягу купленої електричної енергії за всіма ОСР у сукупності, а не по окремому ОСР, для можливості застосування до Електропостачальника штрафу, передбаченого п. 5.1.5 та п. 5.4.2 Договору, з огляду на те, що як приписи п. 3.2. Договору так і форма Повідомлення (яка є Додатком № 1 до Договору) передбачають розмежування заявлених обсягів купівлі електричної енергії по кожному оператору окремо, а Повідомлення на загальний обсяг купленої Електропостачальником електричної енергії за всіма ОСР у сукупності не передбачено положеннями Договору.

Стосовно тверджень скаржника про відсутність його вини у порушенні умов Договору в частині перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії від заявленого, апеляційний суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Крім того, за приписами статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналізуючи наведені положення законодавства, колегія суддів зазначає, що обов`язковим елементом для притягнення боржника до господарсько-правової відповідальності та застосування до нього штрафних санкцій є факт порушення ним свого зобов`язання та наявність його вини (у формі умислу або необережності).

Принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідно зауважити, що відповідачем у цій справі не надано жодного належного доказу на підтвердження відсутності вини, як і не містять матеріали справи доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання у відповідності до умов Договору.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оперативні дані про обсяги розподіленої та спожитої споживачами Електропостачальника електричної енергії є в наявності саме у Оператора системи розподілу, який їх надає ДП «Енергоринок», та якими Електропостачальник не володіє станом на строки, в які у відповідності до умов Договору мав подавати Повідомлення.

Разом з тим, відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

«Відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовом про стягнення неустойки, позивач повинен довести наявність правових підстав для притягнення боржника до такого виду цивільно-правової відповідальності» (висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 21.05.2019 року у справі № 908/1473/18).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що мало місце порушення ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" зобов`язання, за яке до нього може бути застосовано господарсько-правову відповідальність у вигляді сплати штрафу, що також кореспондується з умовами, погодженими сторонами в п. 5.1.5 та п. 5.4.2 Договору.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу за перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії над заявленим у лютому, березні, травні та червні 2019 року в розмірі 426 043,53 грн., місцевий господарський суд не застосував положення ст. 233 ГК України, не надав оцінку викладеним ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" в запереченнях на відповідь на відзив доводам щодо відсутності у позивача збитків чи інших негативних наслідків через невідповідність заявлених Електропостачальником обсягів електричної енергії фактично купленими у ДПЕ у відповідних періодах (т. 1 а.с. 223-224).

Так, статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 5.4.2 Договору визначено, що ДПЕ має право, у разі перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії Електропостачальником за розрахунковий місяць від заявленого (відповідно до Повідомлення згідно з п.3.2 Договору, з урахуванням п. 3.4 Договору) на величину, що перевищує 10%, нарахувати Електропостачальнику штраф у розмірі 1% від вартості об`єму електричної енергії, що перевищує 10% від заявленого обсягу електричної енергії.

Колегія суддів наголошує, що як вбачається зі змісту розрахунку позивача та прохальної частини позовної заяви до стягнення заявлено 426043,53 грн (241 268,27 грн + 32 972,16 грн + 11 213,66 грн + 1 510,05 грн + 9 533,83 грн +5 617,69 грн + 174,42 грн+23 753,45) штрафу за перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії над заявленим у лютому, березні, травні та червні 2019 року.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до частини 1 статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частин 2-4 статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У підпункті 3.17.4. пункту 4 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. №18 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16).

Колегія суддів відмічає, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Так, у своїй позовній заяві позивач не зазначав про спричинення йому збитків чи зазнання ним інших несприятливих наслідків внаслідок перевищення фактичного обсягу купівлі відповідачем електроенергії над заявленим у лютому, березні, травні та червні 2019 року.

Не заперечив ці обставини ДП "Енергоринок" і у своєму відзиві на апеляційну скаргу, як і не надав доказів настання будь-яких негативних наслідків для нього у зв`язку з порушенням ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" зобов`язання.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки, колегія суддів бере до уваги те, що Електропостачальник, здійснюючи закупівлю електричної енергії в розмірах, що перевищує заявлені у Повідомленнях, діяв не з власної користі, а в інтересах споживачів, з метою забезпечення їх необхідною та достатньою кількістю електроенергії відповідно до п. 1.1. Договору, що свідчить про відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

До того ж, перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії над заявленим не було систематичним, а мало місце у певних періодах, а саме: лютому, березні, травні та червні 2019 року.

Крім того, заявлений до стягнення розмір штрафу є значним, при цьому матеріали справи не містять доказів наявності заборгованості ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" перед ДП "Енергоринок" за поставлену електричну енергію і це не є предметом спору у даній справі № 904/1255/20.

Наведене у своїй сукупності разом із встановленими обставинами відсутності збитків позивачу внаслідок порушення відповідачем зобов`язання, з урахуванням приписів ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, дає апеляційному суду аргументовані підстави для зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 30%.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Необхідно акцентувати увагу на п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, в якому зазначено: за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.?

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як передбачено ч. 4 цієї статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на неповноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, незастосування у даних спірних правовідносинах норм, що регулюють господарсько-правову відповідальність учасника господарських відносин, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, апеляційний господарський суд вважає за необхідне змінити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року зменшивши розмір належного до сплати штрафу з 426 043,53 грн. до 298 230,47 грн..

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 9, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір в розмірі 6 390,65 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2 875,79 грн. (пропорційно задоволеним вимогам) підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі № 904/1255/20 задовольнити частково.

Змінити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі № 904/1255/20, виклавши резолютивну частину у наступній редакції.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49074, м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 127 Б; ) на користь Державного підприємства "Енергоринок" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ) штраф у розмірі 298 230,47 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 390,65 грн., про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Енергоринок" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49074, м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 127 Б; ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 875,79 грн..

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.11.2020.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов