ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"20" листопада 2020 р. Справа№ 910/12045/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кантієро»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 року (повний текст складено 09.04.2020)

у справі № 910/12045/19 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

до Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтар»

третя особа-1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1

третя особа-2 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне підприємство «ФЛОВЕКС»

третя особа-3 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2

про застосування наслідків нікчемного правочину

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтар» про:

- визнання за позивачем права іпотеки, яке виникло на підставі договору іпотеки від 30.05.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Інтар», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 783;

- визнання за позивачем права іпотеки, яке виникло на підставі договору іпотеки від 30.05.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Інтар», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 781;

- визнання за позивачем права іпотеки, яке виникло на підставі договору іпотеки від 30.05.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Інтар», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 779.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 у справі № 910/12045/19 відмовлено у задоволені позовних вимог.

20.11.2020, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кантієро» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 у справі № 910/12045/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, апеляційну скаргу у справі №910/12045/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України з наступних підстав.

Названою статтею встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Підпунктом 4 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір ставки за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, зокрема, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

При поданні даної позовної заяви, обґрунтованим розміром судового збору за три вимоги немайнового характеру було 5 763,00 грн.

Отже, апелянт, оскаржуючи судове рішення в апеляційному порядку, має сплатити 150 відсотків вказаної суми, тобто 8 644,50 грн.

В порушення вимог ст. 258 ГПК України скаржником не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Згідно частини 2 ст. 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно частини 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

У зв`язку з цим, з метою усунення допущених недоліків оформлення апеляційної скарги, апелянту необхідно у строк, визначений цією ухвалою подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 8 644,50 грн.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвала суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції проголошено 05.03.2020, а повний текст складено 09.04.2020. Відтак, останнім днем строку на подання апеляційної скарги на вказане рішення відповідно до вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу України є 29.04.2020.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 у справі № 910/12045/19 17.11.2020, що підтверджується конвертом, в якому надійшла апеляційна скарга, тобто з пропуском встановленого законом процесуального строку.

У своїй апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів зазначає, що поновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Для поновлення строку подачі апеляційної скарги, при зверненні з відповідним клопотанням, заявнику необхідно обґрунтувати поважність пропуску строку з посиланням на конкретні обставини, які підтверджуються відповідними доказами.

Відповідно до частин 3,4 статті 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на апеляційне оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд апеляційної інстанції при відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою поза межами строків, установлених законодавством для оскарження судових рішень в апеляційному порядку, повинен вирішити питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, навівши мотиви такого поновлення з вказівкою на поважність причин пропуску такого строку.

У правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 03 липня 2018 року у справі № 3/9, від 09 жовтня 2018 року у справі № 5/452/06, від 23 листопада 2018 року у справі №2/189, від 06 грудня 2018 року у справі № 922/2269/16, від 21 лютого 2019 року у справі № 911/4590/13, зазначено про помилковість доводів про те, що відповідно до статті 261 ГПК України, зокрема, незалучення особи до участі у справі є обов`язковою підставою для відкриття провадження у справі, оскільки вказана норма визначає підстави відмови у відкритті апеляційного провадження, а також встановлює неможливість відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яку не було залучено до участі у справі з підстав пропуску нею річного строку на апеляційне оскарження, при цьому неважливо, коли саме скаржникові стало про це рішення відомо.

Однак, наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, свідчить лише про те, що такій особі ймовірно не було відомо про розгляд цієї справи, однак не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними, поновлення цього строку та прийняття скарги до провадження.

В обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що 22.04.2020 за результатами відкритих торгів (аукціону) між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступив ТОВ «ФК «Ю-Бейс», зокрема, право вимоги за кредитними договорами № 61901-20/9-1 від 24.12.2009, № 70296-20/12-1 від 24.10.2012, № 70330-20/12-1 від 24.12.2012 та за договорами іпотеки № 779 від 30.05.2014, № 781 від 30.05.2014, № 783 від 30.05.2014.

В подальшому, 06.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кантієро» укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого до ТОВ «ФК «Кантієро» перейшло право вимоги за кредитними договорами № 61901-20/9-1 від 24.12.2009, № 70296-20/12-1 від 24.10.2012 № 70330-20/12-1 від 24.12.2012 та за договорами іпотеки № 779 від 30.05.2014, № 781 від 30.05.2014, № 783 від 30.05.2014.

Як зазначає скаржник, під час вивчення матеріалів кредитних прав останнім було виявлено справу № 910/12045/19. В матеріалах кредитної справи, переданої банком, не виявлено рішення суду по суті спору, і лише 13.11.2020 представник ТОВ «ФК «Кантієро» ознайомився із матеріалами справи № 910/12045/19 та оскаржуваним рішенням.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи заявника про наявність поважних причин пропуску процесуального строку на подання апеляційної скарги і вважає, що ризик спливу цього строку має нести заявник з наступних мотивів.

Як зазначає апелянт у поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, 06.05.2020 до ТОВ «ФК «Кантієро» перейшло право вимоги за кредитними договорами № 61901-20/9-1 від 24.12.2009, № 70296-20/12-1 від 24.10.2012 № 70330-20/12-1 від 24.12.2012 та за договорами іпотеки № 779 від 30.05.2014, № 781 від 30.05.2014, № 783 від 30.05.2014. Однак, апелянт ознайомився із матеріалами справи лише 13.11.2020, тобто майже через 6 місяців після укладення договору про відступлення права вимоги.

В той же час, апелянтом не наведено жодних обставин та не вказано жодних доказів, що зумовили неможливість ознайомитись з оскаржуваним рішенням після 06.05.2020 (отримання права вимоги за договорами іпотеки) до 13.11.2020, тобто на протязі 6 місяців з момент укладення договору про відступлення права вимоги.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікована Україною 17.07.1997 р., та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 р. суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений з підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими".

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko. Ukraine), заява № 32053/13, пункт 41, від 29.10.2015).

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, наведені у клопотанні скаржником підстави пропуску ним процесуального строку на подання апеляційної скарги, не визнаються поважними та підлягають відхиленню.

Частинами 3, 4 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та приписи Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кантієро» подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства та підлягає залишенню без руху на підставі ст. 174, частини 2, 3 ст. 260 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 174, 234, ст. ст. 258, 260 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кантієро» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 року у справі № 910/12045/19 залишити без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору у сумі 8 644,50 грн. та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин, які були дійсно об`єктивно непоборними і перешкоджали своєчасному поданню апеляційному скарги.

2. Роз`яснити скаржнику, що в разі невиконання в строк, визначений цією ухвалою: в частині ненадання доказів сплати судового збору апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту; в частині неподання іншої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 Господарського процесуального кодексу України.

3. Копію ухвали у справі №910/12045/19 надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко