ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року, м. Херсон, справа № 923/1028/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до фізичної особи-підприємця Шаповалової Інни Михайлівни

про стягнення 9 174,59 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази Позивача

16.10.2020 Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця Шаповалової Інни Михайлівни про стягнення 9 174,59 грн, з яких: 6 000 грн основної заборгованості, 53,97 грн інфляційних, 120,62 грн річних та 3 000 грн штрафу, нарахованих у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором № КБР-90/06/18 від 01.06.2018 та додатковою угодою № 1 від 01.06.2019. Поряд з цим, Позивач просить компенсувати йому судові витрати, а саме 6 000 грн на правничу допомогу та 2 102 грн судового збору, за рахунок Відповідача.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору Відповідач зобов`язаний був протягом 2018-2020 років виплачувати винагороду за використання музичних творів у сумі 2 550 грн за три місяці з 01.06.2018 та у сумі 3 000 грн за три місяці з 01.06.2019 за додатковою угодою № 1 від 01.06.2019, але здійснив часткову оплату у сумі 2 550 грн, а тому заборгував 6 000 грн. У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання Позивачем нарахований штраф, інфляційні та річні у вказаних сумах.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 19.10.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою сторонам встановлені строки для подачі процесуальних заяв.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що Позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

01.06.2018 між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" та фізичною особою-підприємцем Шаповаловою Інною Михайлівною, як Користувачем, був укладений договір № КБР-90/06/18.

Основними умовами договору, які впливають на вирішення спору є наступні:

- "Користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає Користувачу на умовах, визначених цим договором, право … на публічне виконання творів. Користувач, у свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього договору та закону" (пункт 3.1.),

- "Користувач зобов`язується перераховувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору…" (пункт 3.3.),

- "Користувач зобов`язується не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про використані твори за формою, наведеною у додатку № 3 до даного договору" (пункт 3.4.),

- "Сторони підтверджують сплату та збір винагороди (роялті) шляхом підписання щоквартального Акту про виплату роялті …" (пункт 3.5.),

- "Якщо Користувач прострочить платіж стосовно трьох місяців на строк ніж 4 місяці то Користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100 % від розміру простроченого платежу." (пункт 3.6.),

- "Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 травня 2019 року …" (пункт 6.1.),

- "У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в пункті 6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення." (пункт 6.2.).

У межах договору між сторонами складені додатки № 1 та № 2. Зокрема, за змістом додатку № 1 сторонами визначено місце використання музичних творів, а саме - ресторан "Ріо", за адресою: Херсонська область, с. З. Порт, вул. Шкільна, 47-а. Водночас відповідно до додатку № 2 загальний розмір платежу становить 2 550 грн за три місяці та ця сума сплачується одним платежем шляхом перерахування Користувачем на розрахунковий рахунок УЛАПС в строк до 20 серпня 2018 року та умов договору.

Разом з цим у межах договору між сторонами укладена додаткова угода № 1 від 01.06.2019 за змістом якої сторонами визначено розмір платежу за три місяці - 3 000 грн, починаючи з 01.06.2019.

За обліковими даними Позивача Відповідач сплатив лише 2 550 грн, що складає вартість послуг за 3 звітних місяці, у зв`язку з чим заборгував 6 000 грн за період з червня по серпень 2019 року та з червня по серпень 2020 року.

Поряд з цим, через невиконання умов договору Позивачем нараховані 53,97 грн інфляційних, 120,62 грн річних та 3 000 грн штрафу за несплату платежів у період з червня по серпень 2019 року та з червня по серпень 2020 року.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Загальні положення про господарські зобов`язання встановлені розділом ІV "Господарські зобов`язання" Господарського кодексу України.

Так, за змістом статті 173 цього Кодексу господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1).

У відповідності до статті 174 Кодексу господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Поряд з цим, у відповідності до статті 175 Кодексу майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 1).

Отже, установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору свідчать про виникнення та існування протягом певного часу між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких Позивач повинен надати право на використання музичних творів у комерційній діяльності, а Відповідач, у свою чергу, сплатити вартість отриманого права.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: "Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом" (частина 1); "Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором" (частина 2); "Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином" (частина 7).

Отже, виконання договірних зобов`язань сторонами за договором нерозривно пов`язане зі строком його дії.

У відповідності до статті 179 того ж Кодексу майново-господарські зобов`язання, являючись господарсько-договірними зобов`язаннями, виникають на підставі господарських договорів.

За статтею 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови відповідно до законодавства (частина 1). При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3). Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору (частина 7).

У даному випадку у відповідності до пункту 6.1. договору строком його дії встановлений період з 01.06.2018 по 31.05.2019, тобто 12 місяців.

Натомість, як зазначено вище, у пункті 6.2. договору сторонами встановлена можливість пролонгації договору, а саме "у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в пункті 6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах і так кожного разу… ".

Таким чином, для пролонгації договору повинна бути наявною певна обставина, зокрема, відсутність письмового повідомлення про припинення дії договору протягом місяця до настання строку його закінчення.

Зокрема, у даному випадку Відповідач не повідомляв Позивача про припинення або розірвання договору, а тому суд приходить до висновку, що строк дії договору необхідно сприймати як такий, що продовжений на той же строк, а саме спочатку до 31.05.2020, а потім - до 31.05.2021.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до загального висновку про невиконання Відповідачем зобов`язань щодо сплати винагороди за користування музичними творами у сумі 6 000 грн за період з червня по серпень 2019 року та з червня по серпень 2020 року включно.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованого та заявленого до стягнення штрафу у сумі 3 000 грн, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме "штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання" (частина 2).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Так, у пункті 3.6. договору сторони встановили можливість застосування штрафу у розмірі 100 % від розміру простроченого платежу у випадку прострочення платежу стосовного трьох місяців на строк більший ніж 4 місяці.

Таким чином, за договором можливість нарахування штрафу ставиться у залежність від прострочення платежу "стосовно трьох місяців на строк більший ніж чотири місяці".

Отже, нарахування штрафу в сумі 3 000 грн за період з червня по серпень 2019 року включно є правомірним.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення 53,97 грн інфляційних та 120,62 грн річних, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України: "боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом".

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу. Протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити Позивачу інфляційні та річні.

Суд, перевіривши розрахунки Позивача щодо стягнення інфляційних в сумі 53,97 грн зазначає наступне. Нарахування інфляційних втрат за період з 26.06.2019 по 26.08.2020 в сумі 53,97 грн є правильним. В той же час за розрахунками Позивача інфляційні втрати за період з 26.06.2020 по 26.08.2020 склали 0 грн, що є неправильним, оскільки в цей період індекс інфляції становив менше одиниці, а саме 99,4 в липні 2020 року та 99,8 в серпні 2020 року, тобто мала місце дефляція, а отже втрати від інфляції за період з 26.06.2020 по 26.08.2020 склали: - 23,96 грн. За таких обставин стягненню підлягають: 53,97 грн - 23,96 грн = 30,01 грн інфляційних.

Суд, перевіривши нарахування річних в сумі 120,62 грн за кожним періодом виходячи від суми несплаченого платежу, приходить до висновку, що їх розрахунок є правильним, а стягнення правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 6 000 грн основної заборгованості, 30,01 грн інфляційних, 120,62 грн річних та 3 000 грн штрафу у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, не спростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах. Натомість нарахування інфляційних без урахування дефляції є неправильним, а стягнення в сумі 23,96 грн неправомірним.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 870 від 30.09.2020 у сумі 2 102 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 2 096,54 грн (99,74% задоволених вимог).

Вирішуючи заяву Позивача про компенсацію судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Як слідує із договору № 8.309-А від 12.08.2020, укладеного між Адвокатським об`єднанням "Інтелкрафтс" та Позивачем, Адвокатське об`єднання зобов`язалося надавати Позивачу правничу допомогу при підготовці позовних заяв, зверненні до суду, представництві інтересів у судах, а останній зобов`язався сплачувати їх вартість. За змістом пункту 4.1.1. договору вартість послуг, а саме підготовка позовної заяви, звернення до суду та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, складає 6 000 грн.

Як слідує з наказу № 8.309 від 12.08.2020 керуючого партнера Адвокатського об`єднання "Інтелкрафтс" судове представництво доручено адвокатам Хлєбнікову Сергію Георгійовичу та Сербуль Ользі Юріївні.

Безпосередньо з довіреності від 12.08.2020, виданої Позивачем, слідує, що адвокатам Хлєбнікову С.Г. та Сербуль О.Ю. надані повноваження на представництво у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись статтею129 ГПК України суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з Відповідача пропорційно заявленим вимогам, а саме у сумі 5 984,40 грн (99,74% задоволених вимог).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шаповалової Інни Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, б.5, група приміщень № 57, офіс 10; ідентифікаційний код 37396233) - 6 000 грн основної заборгованості, 30,01 грн інфляційних, 120,62 грн річних, 3 000 грн штрафу, 2 096,54 грн компенсації по сплаті судового збору та 5 984,40 грн компенсації по сплаті витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині позову у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін