ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Справа № 902/14/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

без виклику представників сторін:

за апеляційною скаргою ТОВ "Виробнича компанія "Мегабуд" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.06.20р. (ухваленого суддею Тварковським А.А., повний текст складено 30.06.20) у справі № 902/14/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Мегабуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будматеріали"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ФОП Гончарука Максима Олександровича

про стягнення 75151,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Мегабуд» (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Вінницької області з позовом до ТОВ «Будматеріали» (надалі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ФОП Гончарука Максима Олександровича про стягнення 60144,84 грн. боргу за поставлений товар, 8992,06 грн. пені, 6014,48 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.06.20 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту поставки товару за видатковою накладною №ВКМ 03512 від 14.09.2017р., внаслідок чого відсутні підстави для стягнення заявленої з відповідача заборгованості в сумі 75151,38 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 18.06.20 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не вжив належних та достатніх заходів щодо отримання та дослідження доказів підтвердження/спростування факту доставки та отримання відповідачем будівельних матеріалів.

Вважає, що наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Стверджує, що сукупний аналіз правових норм та наявних в матеріалах справи доказів, дозволяє зробити висновок, що Господарським судом Вінницької області при розгляді справи не було з`ясовано обставин, що мають значення для справи і наявні у ній документальні докази, а тому рішення місцевого суду від 18.07.2020 року слід скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначив, що копія видаткової накладної № ВКМ 03512 від 14.09.2017 р., якою обґрунтований позов, є підробленою. Ні оригінал, ні копію видаткової накладної № ВКМ 03512 від 14.09.2017 р. ТОВ «Будматеріали» не оформляло, довіреності на отримання ТМЦ, зазначених у видатковій накладній не видавало та товар не отримувало.

Зазначає, що жодного належного доказу на підтвердження позовних вимог, позивач суду не надав.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2016 між ТОВ "Виробнича компанія "Мегабуд" та ТОВ "Будматеріали" укладено Договір №ТМ-133/16 постачання товарів.

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов`язується впродовж дії цього Договору поставляти товари в асортименті, кількості та за ціною зазначеними в рахунках-фактурах постачальника, а покупець зобов`язується приймати та своєчасно здійснювати оплату отриманого товару на умовах Договору.

Згідно із п. 3.2 Договору ціна за одиницю товару та загальна вартість товару узгоджується сторонами при його замовленні та зазначається в рахунках-фактурах та/чи видаткових накладних постачальника.

За умовами п. 3.3 Договору покупець проводить оплату отриманого товару не пізніше 30 календарних днів з дати вказаної у видатковій накладній постачальника.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016. Якщо жодна із сторін за 15 календарних днів до закінчення дії Договору не попередить письмово іншу сторону про його припинення (розірвання), то Договір автоматично пролонговується на кожен наступний календарний рік на тих же умовах (п. 8.3. Договору).

Факт укладення вказаного Договору не заперечується сторонами.

Разом з тим, 14.09.17 р. між ТОВ "Виробнича компанія "Мегабуд" та ФОП Гончарук М.О. підписано Заявку-договір про надання транспортних послуг.

Відповідно до заявки, виконавець зобов`язався перевезти вантаж (сухі будівельні суміші) на адресу ТОВ "Будматеріали".

Як стверджує позивач, на виконання умов договору №ТМ-133/16 постачання товарів, позивач поставив відповідачу будівельні матеріали на загальну суму 60144,84 грн., що підтверджується копією видаткової накладної № ВКМ03512 від 14.09.17 р.

При цьому, доставка зазначених будівельних матеріалів здійснювалась ФОП Гончаруком М.О. на підставі Заявки-договору від 14.09.17 р.

На підтвердження поставки товару, позивачем надано товарно-транспортну накладну № РВКМ003512 від 14.09.17 р., в якій зазначено: замовник та вантажовідправник - ТОВ «Мегабуд», вантажоодержувач - ТОВ «Будматеріали», перевізник - ОСОБА_1 , товар на суму 60144,84 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Виробнича компанія "Мегабуд" здійснило реєстрацію податкових накладних за зобов`язаннями з ТОВ "Будматеріали", на суму 60144,84 грн.

Однак, відповідач заперечує факт отримання будівельних товарів на суму 60144,84 грн. за видатковою накладною № ВКМ03512 від 14.09.17 р.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість та повернути оригінал накладної та товарно-транспортної накладної від 14.09.17 р. (лист № 1 від 30.10.17 р., № 26 від 21.11.17 р., № 7 від 05.03.18 р., № 10 від 28.03.18 р., № 18 від 29.11.18 р., № 21 від 29.10.19 р.).

Відповідач листами № 627 від 07.11.17р., № 691 від 06.12.17 р., № 146 від 23.03.18 р., № 204 від 27.04.18 р., запропонував надати первинно-бухгалтерські документи на підтвердження поставки на суму 60144,84 грн.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за поставку товарів в сумі 60144,84 грн. за видатковою накладною №ВКМ 03512 від 14.09.201р.

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України).

Враховуючи, що відповідно до ст.. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити визначену суму коштів, яка складатиме еквівалент вартості наданих послуг.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, накладна - це документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання.

В матеріалах справи відсутній оригінал видаткової накладної № ВКМ 03512 від 14.09.2017 р. на суму 60144,84 грн. При цьому, відповідач заперечує факт поставки товари та вважає дану накладну підробленою.

Як вбачається з аналізу вказаної видаткової накладної, товар отримав Пасішнюк О. - комірник. Однак, в матеріалах справи не містять доказів на підтвердження уповноваження Пасішнюка О. на отримання товару за накладною № ВКМ 03512 від 14.09.2017 р. (відсутня довіреність на отримання товару, видана на ім`я Пасішнюка О.).

Разом з тим, суд враховує наявний в матеріалах справи висновок експертного дослідження за результатами проведення судово-технічного дослідження №1538/20-21 від 27.02.2020, здійсненого Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, яким встановлено, що зображення копії відтиску печатки з текстом "Для накладних", копії рукописного тексту, які починаються словами: "Пасішнюк..." та закінчуються словами: "…комірник", а також підпис після друкованого слова "Отримав(ла)" на копії Видаткової накладної № ВКМ 03184 від 23.08.2017 та на копії Видаткової накладної № ВКМ 03512 від 14.09.2017 є ідентичними між собою. Фактично, копія накладної № ВКМ 03512 від 14.09.2017 р. виготовлена з перенесення вказаних реквізитів з накладної № ВКМ 03184 від 23.08.2017.

Вказаний висновок експерта суд враховує, як належний та допустимий доказ у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що копія видаткової накладної № ВКМ 03512 від 14.09.2017р., надана позивачем до суду, не може вважатися копією документа (видаткової накладної № ВКМ 03512 від 14.09.17 р.), який був складений на підтвердження господарської операції з поставки товару 14.09.17 на суму 60144,84 грн.

Як вбачається з умов договору постачання товарів, асортимент товару, його кількість та терміни постачання визначаються на підставі заявки покупця (п. 2.3.1); поставка товару здійснюється не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання та узгодження заявки. Фактом підтвердження узгодження сторонами заявки є належним чином оформлений рахунок-фактура (п. 2.4).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що сторонами було узгоджено кількість та якість товару у відповідній заявці та оформлені рахунки-фактури, які є передумовою для здійснення поставки. А відтак, позивачем не доведено вчинення будь-яких дій відповідачем чи погоджених обома сторонами дій, що б свідчили про домовленість про поставку товарів, визначених в накладній від 14.09.17.

Щодо посилання позивача на наявність товарно-транспортної накладної № РВКМ 003512 від 14.09.2017 р., оригінал якої не надано суду першої інстанції, колегія враховує наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Мінтранспорту від 14.10.1997 №363, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п. 11.1 вказаних Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Таким чином, товарно-транспортна накладна є обов`язковим первинним документом на підтвердження реальності господарських операцій з послуг перевезення. Водночас, така накладна не може бути достатнім доказом на підтвердження факту придбання або продажу товару.

До матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Мегабуд" надано копію заявки - договору № СТ-0032 від 14.09.2017 на підтвердження замовлення позивачем здійснення транспортних послуг щодо поставки товару ФОП Гончаруком М.О., якого зазначено водієм/експедитором у копії товарно-транспортній накладній № РВКМ 003512 від 14.09.2017. У відповідності до копії товарно-транспортної накладної № РВКМ003512 вантажоодержувачем є ТОВ "Будматеріали", перелік товару відповідає переліку, визначеному у видатковій накладній № ВКМ 03512 від 14.09.17 р. Водночас оригіналу товарно-транспортної накладної суду позивачем не надано.

Належним підтвердженням факту реальності здійснення господарської операції щодо продажу товару є видаткова накладна та щодо перевезення - товарно-транспортна накладна. А тому дані документи на підтвердження господарської операції з поставки слід оцінювати в сукупності.

За відсутності у матеріалах справи оригіналів вказаних документів та враховуючи твердження відповідача, що такі документи є сфабриковані позивачем, встановити беззаперечність факту здійснення спірної поставки не є можливим.

Позивач в позові та апеляційній скарзі покликається на оформлення та реєстрацію податкових накладних, як на факт поставки товару та отримання його відповідачем.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що податкові накладні не можуть свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки вони не підтверджують факт надання послуг.

Сам факт наявності у позивача податкових, чи-то видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 2а-7067/11/1370.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт здійснення господарської операції та його прийняття її.

Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як виконавця так і замовника, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції неодноразово витребував у позивача оригінал видаткової накладної №ВКМ 03184 від 23.08.2017р., однак, позивач вимоги ухвали суду не виконав, витребувані докази не надав, а лише згодом в письмових поясненнях, повідомив про відсутність оригіналу видаткової накладної.

Складання податкових накладних та подання їх для реєстрації - це дії, які вчинені позивачем в одностороньому порядку без участі відповідача і не можуть бути підтвердженням факту поставки чи прийняття товару відповідачем.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи позивача в апеляційній скарзі, про те, що свідченнями ФОП Гончарука М.О. (водій) підтверджується факт поставки товару відповідачу. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність письмових пояснень, заяв та інших доказів, в яких водій підтверджував факт поставки товару відповідачу. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Гончарук М.О. вимоги ухвалу суду першої інстанції не виконав, в судове засіданні не з`явився, письмові пояснення по суті позовних вимог не подав.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що на вимогу апеляційного суду Гончарук М.О. письмові пояснення на апеляційну скаргу не подав, свою позицію не висловив.

Разом з тим, наявна у матеріалах справи переписка позивача та відповідача, яка здійснювалася у досудовому порядку, жодним чином не підтверджує визнання відповідачем отримання товару за спірною видатковою накладною. При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що у листуванні сторін, відповідач не заперечив сам факт поставки, а намагався дізнатися, які первинні бухгалтерські документи має позивач, що на думку апелянта, свідчить про згоду відповідача про отримання ним товару.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності не підтверджують факт поставки та отримання товару відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт поставки товару за видатковою накладною №ВКМ 03512 від 14.09.2017, на підставі якого у ТОВ "Будматеріали" могли б виникнути зобов`язання з оплати, а тому, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Враховуючи вказані норми чинного законодавства, колегія суддів оцінює критично доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не вжив належних та достатніх заходів щодо отримання та дослідження доказів на підтвердження/спростування факту поставки та отримання відповідачем будівельних матеріалів.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Виробнича компанія "Мегабуд" на рішення Господарського суду Вінницької області від 18.06.20р. у справі № 902/14/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 18.06.20р. у справі № 902/14/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/14/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "18" листопада 2020 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.