ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
16.11.2020р. Справа №905/1934/17
Суддя Паляниця Ю.О.
Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.
У засіданні брали участь:
від Фонду (заінтересованої особи): не з`явився
від відповідача (боржника): не з`явився
Рішенням господарського суду Донецької області від 31.10.2017р. по справі №905/1934/17 позовні вимоги (з урахуванням заяви №10-07-05686 від 20.10.2017р.) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю морського агентства «Трансфлот», м.Маріуполь про стягнення 35575,17 грн задоволено частково, стягнуто з відповідача:

- заборгованість з орендної плати у розмірі 35423,81 грн, пеню у розмірі 151,36 грн на користь Державного бюджету;

- витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області.

17.11.2017р. на виконання вказаного рішення господарським судом Донецької області були видані відповідні накази.

28.10.2020р. на адресу господарського суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях надійшла заява №10-07-09380 від 22.10.2020р. про заміну сторони виконавчого провадження в порядку норм ст.334 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої заявник просив суд постановити ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, якою змінити стягувача у виконавчому провадженні Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61057, м.Харків, майдан Театральний, 1, ) його правонаступником Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м.Харків, майдан Театральний, 1, ).

Ухвалою суду від 29.10.2020 заяву №10-07-09380 від 22.10.2020р. про заміну сторони виконавчого провадження призначено до розгляду в судовому засіданні 16.11.2020р. Присутність учасників розгляду заяви у судовому засіданні визначена не обов`язковою.

Представники сторін у судове засідання 16.11.2020р. не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

За приписами ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014р. зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Враховуючи необхідність з`ясування правової позиції учасників, пов`язаних з розглядом заяви, їх місцезнаходження та час, необхідний для поштового обігу, заява №10-07-09380 від 22.10.2020р. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях про заміну сторони виконавчого провадження розглянута судом протягом розумного строку, по суті якої суд зазначає про наступне:

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст.129 Основного Закону України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

За приписом ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Горнсбі проти Греції наголосив на гарантоване ст.6 Конвенції право на суд, яке повинно розцінюватися не лише в аспекті права особи звернутися до суду за захистом своїх прав, а і як обов`язковість боржника до виконання судового рішення. Викладене означає, що виконання судового рішення є невід`ємною частиною судового процесу з метою забезпечення положень названої статті Конвенції (права на суд).

У рішеннях Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти Україні», «ПМП «Фея» та інші проти України» зазначається про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013р. також зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

З огляду на те, що виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

До заяви №10-07-09380 від 22.10.2020р. заінтересованою особою додано, у тому числі, копію наказу господарського суду Донецької області від 17.11.2017р. по справі №905/1934/17 щодо стягнення з боржника заборгованості з орендної плати у розмірі 35423,81 грн, пені у розмірі 151,36 грн на користь Державного бюджету.

За поясненням заявника, рішення місцевого суду в цій частині у добровільному порядку боржником не виконано, Товариством з обмеженою відповідальністю морського агентства «Трансфлот» зазначені обставини не спростовано.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ч.5 ст.15 вказаного Закону України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Поряд із цим, відповідно до ст.52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.334 Господарського процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

При цьому, приписами ч.5 наведеної норми процесуального кодексу України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тобто, при зверненні до суду з заявою про заміну сторони, заявником має бути доведено настання обставин, з якими закон пов`язує засвідчення факту вибуття особи з певних правовідносин.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч.1 ст.106 вказаного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Наказом №467 від 16.05.2019р. Фонду державного майна України Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області реорганізовано шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях як юридичну особу публічного права.

За змістом п.2 цього наказу, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області.

У відповідності до наказу №639 від 02.07.2019р. Фонду державного майна України днем початку роботи регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях визначено 02.07.2019р.

За приписами п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.10 вказаного нормативно-правового акту, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

За змістом відомостей, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і вважаються достовірними, державну реєстрацію припинення юридичної особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області проведено 27.03.2020р., за рішенням засновників, номер запису 7064495.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, за висновками суду, наявні підстави для заміни сторони (стягувача) у виконавчому листі наказі господарського суду Донецької області №905/1934/17 від 17.11.2017р. (щодо стягнення з боржника заборгованості з орендної плати у розмірі 35423,81 грн, пені у розмірі 151,36 грн на користь Державного бюджету) з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області () на його правонаступника Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях ().

Разом з цим, доданий до розглядуваної заяви примірник (копія) наказу суду №905/1934/17 від 17.11.2017р. не містить відміток органу примусового виконання рішень, які б свідчили про перебування цього документа на виконанні у відділі.

Тобто, за відсутності відкритого виконавчого провадження на теперішній час у суду наявні підстави для здійснення процесуальних дій на підставі ч.5 ст.334 Господарського процесуального кодексу України щодо заміни сторони (стягувача) у виконавчому листі наказі господарського суду Донецької області №905/1934/17 від 17.11.2017р.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, заява №10-07-09380 від 22.10.2020р. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 334 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву №10-07-09380 від 22.10.2020р. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях.

Замінити сторону (стягувача) у виконавчому листі наказі господарського суду Донецької області №905/1934/17 від 17.11.2017р. (щодо стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 35423,81 грн, пені у розмірі 151,36 грн на користь Державного бюджету) з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61057, м.Харків, майдан Театральний, 1, ) на його правонаступника Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м.Харків, майдан Театральний, 1, ).

Повний текст ухвали складено та підписано 16.11.2020р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Ю.О.Паляниця